Matkahawannoita Wiron ja Liiwin maalta
Date: 2025-10-08T00:00:00+00:00

The Project Gutenberg eBook of Matkahawannoita Wiron ja Liiwin maalta

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Matkahawannoita Wiron ja Liiwin maalta

Author: C. G. Swan

Release date: October 8, 2025 [eBook #77015]

Language: Finnish

Original publication: Helsinki: J. Simeliuksen perillisten kirjapaino, 1870

Credits: Tuula Temonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK MATKAHAWANNOITA WIRON JA LIIWIN MAALTA ***

language: Finnish

MATKAHAWANNOITA WIRON JA LIIWIN MAALTA

Kirj.

C. G. Swan

Yli-painos Kirjallisesta kuukausilehdestä

Helsingissä, J. Simeliuksen perillisten kirjapainossa, 1870.

Näytetty: C. J. Lindeqvist.

Ma kansan näin, mi kunnian
Edestä kaikki koitti,
Nälissään palellessahan
Kuitenkin wielä woitti.

Kun suuri laulajamme Runeberg näillä mutkattomilla, koristamattomilla wärsyillä silmiemme eteen loihtii 1808—9 wuoden sankarien kuwan, on hän samassa synnyttänyt kuwan semmoisen, joka ei ainoastaan osota niiden Suomalaisten luonnetta, joita hän kirjoittaessaan erittäin on ajatellut, waan koko Suomen kansan luonnetta, Suomen kansan historian menoa. Mutta Suomen kansalla on weli; ja jos kerskailematta todenmukaisesti sopii sanoa, että Suomalainen ”nälissään, palellessahan kuitenkin wielä woitti”, niin sopii yhtä todenmukaisesti sanoa, että weljessämme asuu sama kestäwäisyys wastuksissa ja waiwoissa. Wirolainen tosin ei ole yhtä tottunut kuin Suomalainen näkemään, kuinka halla yhtenä yönä hautaa koko wuoden toiweet, aitan tyhjäksi jättää; mutta jollei hän olekaan samassa määrässä, kuin tämä hänen pohjoinen weljensä, kokenut aineellista nälkää ja kylmyyttä — ei hän sentään siinäkään kohden ole warsin tottumaton — on hän paljoa enemmin, kuin tämä, kokenut toisenlaista nälkää ja kylmyyttä, joka ei suinkaan ole edellistä huokeampi, nimittäin henkinen nälkä ja kylmyys. Wiron kansa on 600 wuotta ollut ”orjan kansa, sorrettu, maahan rutistettu waiwainen”, mutta sortaja ei ole milloinkaan saanut häntä kokonaan nöyristymään ikeen alle, hän on 600 wuotta myötään, lakkaamatta kohoittanut niskaansa, ja hänessä kytee wielä tätä nykyä melkein sama itsenäisyyden tunto, kuin 600 wuotta takaperin, jolloin hän urhollisesti taisteli Kalparitareita ja Tanskalaisia wastaan.

On paljon aikaa kulunut siitä, kuin Suomalainen äidin kodissa asui yhdessä Wirolaisen weljensä kanssa. Ajan kuluessa owat weljet wierastuneet toisistansa: ”suomensilta”, tuo kansarunouden laatima yhdistin, on niiden wäliltä ollut katkaistu. Mutta eipä weljet kuitenkaan ole toisiansa kokonaan unhottaneet. Wielä elää molemmissa, Suomalaisessa niinkuin wirolaisessakin, sukulaisuuden tunne; he woiwat wielä tutustua toinen toiseensa. Niitä Kuukauslehden lukijoita, joita asia miellyttänee, pyydän minun kanssani tekemään tutustumis-retken Tartoon Liiwin maalle, jossa, niinkuin tiedetään, tänä kesänä on pidetty suuri 50 wuoden riemu-juhla orjuuden lakkauttamisen muistoksi. Lukija suonee anteeksi, jos matkalla tuon tuostakin wähän wiiwähtelen ja syrjään poikkeilen sekä pikku seikkoja katselen. Kun Tartoon ei käy rauta-tietä, ei sowi aiwan pikaista matkaa waatia. Paitsi sitä tuommoiset wiiwähdykset taritsewat wähän oleentumisen aikaa.

* * * * *

Kesäkuun 26 p:nä j.p.p. astuimme matkakumppanini ja minä, höyrylaiwaan Alexanderiin. Kun ilma oli aiwan kaunis, ja kulku Tallinnaan (Rääweliin) kestää waan wähän kuudetta tiimaa, olimme ottaneet piletin peräkannelle, josta maksetaan 12 markkaa. Tämä erinomaisen korkea hinta on mahdollinen siitä syystä, että kaikki Tallinnaan menewät höyrylaiwat owat saman yhtiön omat; kun kilpailijoita puuttuu, käy mitä tahansa ottaminen. Täten onkin tapahtunut, että ”Etelä-suomen höyrylaiwa-yhtiön” osakkeista, jotka alkuansa owat maksaneet 400 markkaa, nyt maksetaan 520.

Pari tuntia kuljettuamme rupesi Suomen rannikko katoomaan silmistämme. Ainoastaan Porkkalan kauas mereen ulkonewa niemi oli wielä näkywissä. Samaan aikaan rupesi Wiron ranta-harju siintämään meitä kohtaan. Kuljettiin eteenpäin, jätettiin wasemmalle Kok-saaren walo-torni ja Wrangelinmaa, oikealle "Rääwelinkiwen" walo-laiwa; ilmaantui sitten Wulff-saari, josta muutamat huiput nousiwat korkealle taiwasta kohden. Me luulimme niitä ensin kuusiksi, mutta kun ne siksi näyttiwät liian korkeilta, rupesimme päättämään niitä torneiksi toisella puolella saarta. Ei kestänytkään kauan, ennenkuin Wulffin ohitse oli menty, ja edessämme oli nyt Tallinnan suuri lahti, sen pohjukassa Tallinna itse korkeine tornineen, oikealla Bomarsundin tapaiseksi rakettu linnoitus ja wasemmalla Catharinenthal'in puisto, wieläpä korkealla harjulla obseriatorioksi nimitetty walo-torni, laaksossa alla ”Die Brigitten”, wanhan Brigittan luostarin rauniot, ja perimpänä wasemmalla harjun korkeimmalla ylänteellä Wiems'in kartano puistoineen, huoneineen. Meren puolelta on Tallinna aiwan siewä kaupunki. Korkeat kirkontornit, harmaitten muurien kehästä penkerittäin nousewan kaupungin korkeat, suipot, punaiset tiilikatot walkeine harjoineen, — tässä wanhan-aikaisessa asussa on uuden-muotoisesta Helsingistä tulewalle matkustajalle paljon ihastuttawaa ja miellyttäwää. Wanhan-aikaisuudessa on toki toinenkin kohta, niinkuin pian saamme nähdä, kun kaupungin sisään pääsemme. Olemme nyt waan ulkomuodosta puhuneet. — Haminaan tultua oli tietysti matka-laukkujen katsasteleminen tulli-miesten puolesta ensimäinen temppu. Tämä oli kuitenkin hywin huokea, kentiesi tawallista huokeampi sen wuoksi, että katsastaja sai näkviinsä pienen laatikon, jota hän kärkkäästi tawoitti, mutta, kun awasi sen ja hawaitsi sen sisältäwän ainoastaan nimi-lippuni, hän siitä häwehtyi niin, että heti pani laukkuni kiini ja liidullansa sen päälle piirsi ristinsä, merkiksi että tutkinto oli loppu. Astuttiin siis maalle ja otettiin ajuri. Meille oli majapaikaksi ehdoiteltu ”Zu den drei Schornsteinen” kaupungissa, mutta me katsoimme paremmaksi majailla ulkopuolella kaupungin muureja ja seisatuimme sentähden muutamien kiwiheittojen päässä haminasta haminan-kadun warrella olewaan, ”Stadt Helsingfors” nimiseen rawintolaan. Kun emme olleet ymmärtäneet ennakolta sopia ajurin kanssa, meidän täytyi tästä lyhyestä matkasta maksaa 30 kopeikkaa. Kapineemme sisään tuotua ja aamullista syötyämme, lähdimme kaupunkiin päin.

Tallinnan kaupunki on merkillinen wanhuutensa puolesta sekä sen waikutuksen puolesta, joka sillä on ollut Wironmaan historian suhteen. Kaupunkiin kuuluu nyt: 1:ksi warsinainen kaupunki, 2:ksi Tuomiopää ja 3:ksi esi-kaupungit. Koko wäestön paljous tekee noin 30,000 henkeä. Wanhin osa kaupungista on Tuomiopää. Se on myöskin kaupungin merkillisin osa. Kaupungin lounaisella puolella kohoo jokseenkin korkea ja jyrkkä kumpu, jonka Wirolaisten kansantarujen mukaan Kalewin puoliso Linda oli luonut sen alle haudatun miehensä peitteeksi. Tämän kummun kukkulalle oliwat Wirolaiset pakanuutensa aikana rakentaneet puisen linnan, jota Kalewin puolison muistoksi nimitettiin Lindanisa (s.o. Lindan rinta). Keväällä w. 1219 kun Tanskan kuuluisa kuningas Waldemar Seier mahtawalla armeijalla ja laiwastolla kulki Wironmaalle, pakoittamaan tämän maan asukkaita Kristin uskoon sekä samalla woittaaksensa itselleen maata lisäksi, laski hän malle Harjumaan rannikolle, missä nykään Tallinnan kaupunki sijaitsee. Lindanisan linna woitettiin ja sen asemille alkoiwat Tanskalaiset rakentaa uutta kiwistä linnaa, joka sai Rewal'in nimen. Tarun mukaan on syy tähän nimeen seuraawa. Kun linnaa rakennettiin oli kuningas muutamana päiwänä lähtenyt metsästämään ja tapasi silloin erittäin kauniin metsä-kauriin, jota hän rupesi takaa ajamaan. Kauris pakeni tuomiowuorelle ja hyppäsi, kuinkaasta pakoon päästäksensä, wuoren jyrkänteeltä alas. Putouksesta sen jalat katkesiwat ja kuningas sai sen käsiinsä. Tästä syystä hän nimitti paikan Rehfall (s.o. metsäkauriin putous). Wirolaiset itse rupesiwat sanomaan paikkaa Tallinna'ksi (s.o. Tanskan linna). Lewossa ja rauhassa eiwät kuitenkaan Tanskalaiset saaneet linnaansa rakentaa. Wirolaiset kokosiwat sotajoukkonsa, niin kutsutun "malewa'in" ja karkasiwat äkki-arwaamatta Tanskalaisten leiriin. Jo oliwat Tanskalaiset joka haaralta pakoon wiskatut, kun Rügen'in ruhtinaan Witslaw'in, joka slawilaisen joukon kanssa oli seurannut Waldemaria, onnistui saada wäkensä järjestykseen Tuomiopään pohjaiselle rinteelle ja siltä kohdalta sysätä Wirolaisten rynnäkkö takaisin. Tästä pysähtyiwät muutkin Wirolaiset ja Tanskalaiset saiwat tilaisuutta jälleen kokoontuaksensa. Nyt ei Wirolaisten pieni joukko, joka oli yhden ainoan maakunnan, Harjumaan, malewa, woinut pitkää taistelua Tanskalaisten suurta joukkoa wastaan kestää. Se kääntyi pakoon ja wähän toista tuhatta kaatui. Tässä tappelussa tapahtui tanskalaisen tarun mukaan se ihme, että kun kuninkaallinen lippu jo oli walloitettu, putosi suurimman hädän hetkenä taiwaasta uusi lippu. Se oli sama mainio "Dannebrog", joka wielä tänäänkin on Tanskan waltio-lippu — walkoinen risti weripunaisella pohjalla. Tämän ympäri kokoontuiwat Tanskalaiset jälleen ja saiwat sen awulla woiton. — Tappelun perästä rakensiwat he linnan walmiiksi ja kuningas jätti siihen, kotia purjehtiessaan, tarpeelliset warustus-wäen. Tämä linna oli sitten kauan aikaa se paikka, jota Wirolaisten monet kapinat tawoittiwat, sillä täältä oli heidän kukistamisensa tapahtunut, ja syystä he sitä kammosiwat orjuutensa synty- ja pesäpaikkana.

Ajan kuluessa syntyi linnan itäisellä äärellä kaupunki, nykyinen warsinainen kauppa-kaupunki, joka w. 1284 tuli Hansa-liiton jäseneksi. Jo alkuansa se warustettiin linnoituksilla. Nyt ympäröitsee kaupunkia kiwinen muuri korkeine wahti-torneineen. Niitä on yli 20. Muurin ulkopuolella on kaksinkertainen, korkea multa-walli ja sen alla lawea ja sywä kaiwanne, joka kuitenkin nykyään suurimmaksi osaksi on melkein tyhjä wedestä. Kaupunkiin wie muurin läpi kuusi porttia, joista "die Schmiedepforte" (s.o. seppäportti) on mainio seuraawasta tapauksesta. Kun Tanskan waltakunnan mahtawuus kukistumistansa, myytiin wiimein w. 1346 sen Wirolaiset maakunnan Liiwinmaan saksalaisille ritareille noin 1 miljoonan Suomen markan hinnasta. Liiwinmaan ritarien herruuden loppupuolella wuoden 1535 waiheilla oli kiiwas riita noussut aateliston ja kaupungin porwariston wälillä, siitä syystä, että aateliset koettiwat tehdä ahdinkoa edellisten kaupalle. Nämä päättiwät silloin kaikella tapaa kostaa. Maan waltaherrat olivat kaupungin hallitukselle myönnyttäneet tuomiosoikeuden hengen asioissa, itse aatelistenkin yli tapauksessa, että nämät oliwat tehneet rikoksia kaupungin alueella ja siellä tawattiin. Nyt tapahtui, että eräs paroni J. Üksküll von Riesenberg kaupungin alueella löi yhden alustalaisensa kuoliaaksi. Kaupunki julisti hänen henkensä rikkoneeksi, jos hän tulisi muurien sisäpuolelle. Tästä julistuksesta sekä ystäwiensä waroituksista huolimatta hän lähti kaupunkiin. Mutta heti hänen sinne tultuansa, wangitsi hänet Raati ja tuomitsi hänet mestattawaksi. Tämä tuomio pantiin myös toimeen Sdhmiedepforte'ssa ja wieläkin nähdään sywennys muurissa, jossa mestatun hauta sanotaan olewan. Tämä porwarien ankara lain-käytäntö oli syy uusiin riitoihin, jotka wiimein ratkaistiin sillä suostumuksella, että Sdmiedepforte oli suljettawa ja kiinni muurattawa, jotta ihmisten silmistä suljettaisiin se paikka, jossa aateliswerta oli wuotannt porwariston oikeuden-tunnon tyydyttämiseksi. Niin tapahtuikin ja portti oli sillä tapaa suljettuna wuoteen 1794 asti, jolloin se taas awattiin.

Näiden Tallinnan historiaan koskewien poikkeusten perästä palaan kertomukseeni. Niinkuin jo mainittiin, pyrimme kohta tultuamme ulkopuolella kaupungin muureja olewasta majapaikastannme kaupunkiin päin. Ensimäinen määrämme oli tawata ”suuren torin” wieressä asuwaa kauppiasta Böckleriä, jolta uuden Suomettaren mukaan tietoja saisi Tarton matkasta. Aikomuksemme oli siis suoraan lähteä ”suurelle torille”. Mutta aikomuksemme täyttäminen eipä ollutkaan niin helppo, kuin luulimme. Kaupungin sisään tultuamme ”pienen ranta-portin” kautta, olimme kerrallaan tunkeuneet semmoiseen maailmaan, joka meille oli aiwan uudenlainen. Me olimme silmänräpäyksellä nykyajasta siirtyneet puolen wuosi-tuhannesta taappäin. Kapeat, wäärät kadut, wanhan-aikaiset, päättö-puolellansa katua päin käywät huoneet näyttiwät meidän silmissämme niin oudonlaisilta, että ihmettelemisestä ja katselemisesta olimme unhottaa oikean aikomuksemme. Paitsi sitä ei ollut niin helppo asia osata suoraa tietä eteenpäin siinä labyrintissä, johon nyt olimme joutuneet. Wiimein tultiin kuitenkin erääsen epä-säännölliseen nelikulmioon, jossa harjoittiwat wilkasta kauppaa. Paikka oli täynnä sohisewia talonpoikia ja niiden wankkureita. Tästä syystä rupesimme sitä toriksi arwaamaan; mutta toiselta puolen paikka oli niin wähätilainen, tuskin suurempi kuin melkoinen piha Helsingissä, että oli waikea sitä tarwitsi katsoa. Asiasta selkoa saadaksemme rupesimme torin ympäri käwelemään tirkistellen, oliko nimi Böckler jossakin hawaittawa; ja todellakin! tässä se oli eräässä kulmassa. Mutta wähänpä hyötyä tästä. Kauppias ei ollut kotona. Meitä käskettiin tulemaan takaisin parin tunnin perästä. Me olimme aikoneet, jos mahdollista, lähteä Tartoon Tallinnan laulukunnan, Estonian seurassa. Mutta nyt ei saatu tietoa, koska se lähtisi. Paitsi sitä meillä nyt ei ollut ketäkään opastajaa, ei ketään tuttua, johon olisimme woineet kääntyä, saadaksemme tietoa, mitä kaupungissa oli katsottawaa. Sentähden, kun emme tienneet, kauanko joutuisimme wiipymään kanpungissa, päätimme käydä kumminkin tuomiokirkossa.

Ei paljon epäilty, ennenkuin päätimme suurimman kirkon, jolla myös oli korkein torni, tuomio-kirkoksi, ja sinnepäin nyt lähdettiin. Sinne tultuamme oli heti mies saapuwilla kysymässä, tahdoimmeko käydä kirkkoa katsomassa, ja kun siihen annettiin myöntyä wastaus, hän pian toi awaimet, ja me astuimme summattoman tornin kautta kirkon korkean, majesteettisen laen alle. Korea oli todellakin tämä kirkko, wahwasti mieleen waikuttawa oli sen suuruus, mutta me olimme niin paljon kuulleet puhuttawan siinä löytywistä muistoista wanhoista ajoista, että olimme toiwoneet enemmän, kuin saimme nähdä. Meidän mielestämme oli Turun tuomiokirkko paljoa ennemmin katsottawa. Opastajamme waiwan 25 kopeikalla palkittuamme, lähdimme taas liikkeelle, ja nyt alettiin tutkimis-retkeä omin neuwoin, ristin rastin. Ensiksi tuliwat kaupungin muut kirkot tulkintomme esineeksi. Niitä on kaupungin muurien sisällä, paitsi tuomiokirkkoa, 7, nimittäin: S:t Olaon kirkko, Luostari-kirkko, Pyhän Hengen kirkko, S:t Nikolaon kirkko, S:t Michaelin kirkko, Katharinan kirkko ja Wenäläinen S:t Nikolaon kirkko. Paitsi näitä on esi-kaupungeissa joukko kirkkoja, jotta kaikki owat wähänläntäisiä, paitsi S:t Johannes'in kirkko, uusi korea Wirolainen kirkko, kappaleen matkan päässä ulkopuolella Scdmiedepforte'a. Pari kiwen-heittoa Johannes'in kirkosta taas rakennetaan nykyään suurta Wirolaista tuomiokirkkoa, joka warustetaan kahdella tornilla. Kaikista Tallinnan kirkoista on ”Pyhän Hengen kirkko”, likellä kauppa-toria, wanhin. Siinä pidettiin ennen Wirolainen jumalanpalwelus, mutta kun Johannes'in kirkko walmistui, sitä ei enää käytetä. Tuon wanhuuden wuoksi olisimme mielellään siinä käyneet, mutta ei ollut ketään saapuwilla, jonka awulla olisimme woineet sisälle päästä, eikä pitkään hakemiseen ollut aikaa. Niin oli myös laita, kun tulimme S:t Nikolaon kirkolle, paitsi S:t Olaon kirkkoa suurin toko kaupungissa. Sen sisään meidän kuitenkin käwi tirkisteleminen, sillä owet oliwat auki, niinkuin täällä yleensä on tapa, ainoastaan suljetut puola-weräjällä.

Kirkkoja katseltuamme rupesimme muureja ja walleja tarkkaamaan, joita nyt juostiin ylös alas. Kaupungin nykyiset wallit owat rakennetut 14:n wuosisadan alkupuolella. Ne owat, warsinkin paikottain, erinomaisen korkeat ja paksut, josta sopii päättää, että Tallinna aikanansa on ollut sangen wahwasti linnoitettu kaupunki. Sisäpuolella walleja käywät muurit lienewät raketut samaan aikaan, kuin wallitkin. Ne owat warustetut torneilla noin joka 100 sylen päästä, paikottain tiheämmältäkin. Molempiin, sekä muureihin että torneihin, on käytetty Tallinnassa sangen tawallista rakennus-ainetta, erästä tämän seudun wuorissa runsaasti tawattawaa kiweä, jota hywin helposti woi lewyiksi lohkaista. Se on waalean-harmaata, ja siitä rakennettu huone näyttää heti wanhan-aikaiselta. Tämä seikka waikuttaa sekin puolestansa, että koko kaupunki saa tuon raunion-tapaisen ulkomuodon. Muutoin rupeewatkin muurit paikottain raunioiksi muuttumaan. Tämä on erittäinkin tornien laita. Muutamien ala-kerrosta käytetään kyllä wielä asunhuoneina, mutta ylipäänsä owat ainoastaan ulko-seinät ja katot eheillänsä. Me koetimme päästä ylös pariin torniin, mutta ei päästy, pitkälle. Osaksi oliwat astuimet kokonansa rauenneet, osaksi oli koko käytäwä raunioita täynnä, että pelkäsimme yhdessä portaitten kanssa romahtawamme alas synkkään huoneesen tornin pohjaan, josta nenäämme tunkeutui kalmanhaju, joka ei suinkaan ollut wiehättää.

Muurien kaikki nurkat ja pielet tutkittuamme sekä toistamiseen, waikka nytkin turhaan, kauppias Böckleriä haettuamme, lähdimme takaisin maja-paikkaamme, teillä poiketen kaupungin kirjakauppaan, josta Tallinnan kartta ostettiin 1 ruplalla.

Jälkeen puolen päiwää lähdettiin taas liikkeelle. Böcklerillä sanottiin isännän jo ehtineen uudestansa kotoa lähtemään. Paitsi sitä saimme kuulla sen ikäwän uutisen, että Estonia laulukunta noin puoli tuntia takaperin oli täydellä musiikilla lähtenyt Tartoon. Kun siis emme sen kanssa päässeet, ei ollut muuta neuwoa kuin "postilla" (kyydillä) kulkea.

Tämä tämmöinen matkustus, waikka paljon kalliimpi, oli meidät kuitenkin pikemmin perille saattawa, ja näin jäi meille aikaa wiipyä Tallinnassa tulewaksi päiwäksi. Täten saimme nyt tilaisuuden käydä Katharinenthal'issakin, parin wirstan päässä kaupungista. Me sowimme ajurin kanssa. Hän lupasi ajaa meidät edes takaisin sekä siellä wiipyä yhden tiiman — kaikki 40 kopeikan edestä, jota ei suinkaan sowi kalliiksi moittia.

Itää päin kaupungista käy jyrkkä, luullakseni ”Lohi-wuoreksi” nimitetty wuoriharjanne. Yhdelle tämän penkereelle Wenäjän tsaari Pietari suuri w. 1714 rakennutti wähäisen huoneen itsellensä. Tätä nykyä paikka kokonaan on korkeitten, lehtewien puitten warjossa, mutta silloin ei mikään kaihtinut näky-alaa haminaan päin, ja tästä huoneesta Pietari katseli, kuinka hänen synnyttämänsä Wenäläisten laiwasto ensimäisiä liikehdyksiänsä teki. Huoneen sisusta on wielä melkein samassa tilassa, johon Pietari sen jätti. Muutaman kiwen-kannon päässä tästä huoneesta laaksossa wuoren alla rupesi Pietari w. 1718 rakennuttamaan huwi-linnaa, jonka hän puolisonsa kunniaksi nimitti Katharinenthal'iksi. Kun linnaa rakennettiin, nousi Pietari itse eräänä päiwänä telineille, otti wasaran ja sawi-lapiaisen käteensä, ja pani kolme tiiltä muuriin. Tämän tapauksen muistoksi kiwet sitten jätettiin kalkitsematta, — Pietari alotti myös sen suuren puiston istuttamista, joka nyt on linna-huoneen edessä, yleisölle alttiina. Me yritimme huoneesen katsomaan ja käwimme sen wuoksi ala-kerroksessa, jossa joku wahti-mestarin perhe asui, mutta täällä saimme ensi kerran hawaita sen epä-sowun, joka nykyään wallitsee Saksalaisten ja Wenäläisten kesken Itä-meren maakunnissa. Me puhattelimme, näet, saksan kielellä täällä tawatuita henkilöitä, jotka kaikki oliwat Wenäläisiä, mutta wastaukseksi saimme äkäisen ja jäykän lauseen "emme ymmärrä saksaa", waikka olimme aiwan warmat siitä, että he hywin ymmärsiwät, että halusimme päästä sisälle. Wenäjää me emme osanneet, ja niin jäi huone katsomatta. Nyt kiipesimme Lohi-wuorta ylös, jonka harjanteella juuri yläpuolella Pietarin huonetta on tuo ennen mainittu "obserwatorio". 10 kopeikan edestä pääsimme sisälle, ja tämän summan joutaa mielellään tähän käyntiin panna, sillä obserwatorion alttanilta on mitä korein ja lawein näky-ala kaupungin ja koko seudun yli. Tätä ihasteltuamme ja walo-konetta katsottuamme astuimme alas ja lähdimme taas kaupunkiin. Mutta matkalla oli hoksannut jotakin. Olin tarkoin tutkinut karttaa ja lopuksi tullut siihen päätökseen, että se kirkko, jossa ensin käwimme, ei ollutkaan tuomio-kirkko, waan S:t Olaon kirkko. Niin emme wielä lainkaan olleet Tuomiopäässä käyneet, ja tämä kuitenkin oli wälttämättömästi katsottawa. Sinne siis nyt. Wälillä wähän istahtaaksemme menimme Schmiedepforte'n ulkopuolella wallien päällä olewaan promenaadiin. Kun päiwä jo illasti, oli meidän tilaisuus täällä myös nähdä kaupungin wäestöä, joka jouto-hetkinä wetäytyy tänne ahtaasta ja helteisestä kaupungista. Wirwoitukseksi saa täällä olewasta pienestä rawintolasta pullon seltserin-wettä 10 kopeikalla ja limonadia 20 kopeikalla.

Meidän erehdyksemme S:t Olaon kirkon suhteen naurutti meitä paljon, mutta saapi selityksensä kirkon suuruudesta ja tornein korkeudesta josta pian päätimme sen tuomiokirkoksi. Että torni onkin korkea, woi arwata siitä, että koko Europassa on ainoastaan kaksi korkeampaa tornia, nimittäin S:t Pietarin kirkon Roomassa ja ”Münsterin” Strassburg'issa. Ett'ei muut samanlaiseen erehdytseen joutuisi, neuwon heitä kohta kaupunkiin tultuansa ostamaan itselleen kartan, jota on saatawa kirjakaupasta Buchhandlung von Kluge et Ströhm, 149 Lang Strasse”.

Tuomiopää on kaikella muotoa katsottawa. Siihen johdattaa kolme porttia ulkopuolelta kaupunkia ”Dompforte” ja kaupungista toinen ajawia, toinen, kapea rappu, jalka-ihmisiä warten. Me astuimme tuomioportista sisään. Tästä tullaan ensiksi awaralle paikalle, melkein ainoa paikka, jota Tallinnassa sopii toriksi sanoa. Wasemmalla puolella tätä "Dom Markt" nimistä toria on Tallinnan linna. Se perustettiin jo Waldemar Seier'iltä, mutta uudistettiin w. 1775.

Tässä melkoisessa huoneessa asuu siwili-kuwernöri, tässä on myös siwili-wirkakuntien wirkahuoneet. Wähän ylempänä torista lähtien on tuomiokirkko, johon emme nyt kuitenkaan päässeet. Wastapäätä tuomiokirkkoa on Wironmaan Ritari-huone, johon ritaristo joka kolmas wuosi kokoontuu waltiopäiwiksi, ja jossa ”das Oberlands-Gericht” (korkein tuomiokunta) istuu. Tuomiopää on oikea korkea-aatelisten pesä. Tuomiokirkkoa nimitetään ”ritari- ja tuomiokirkoksi”, Tuomiopäässä on myös ”ritari- ja tuomiokoulu”; täällä on niinikään Wiron aateliston ”Credit-casse”, joka jotenkin wastaa meidän hypoteeki-yhtiötä ja jotenkin on waikuttannt saman kuin tämäkin, taloudellisen häwiön. Melkein kaikki yksityiset huoneet Tuomiopäässä owat aatelisten hallussa. Koko Tuomiopään wäestö on erityisen tuomio-oikeuden alainen. Aateliset kuuluwat "Das Oberlands-Gericht'in" alle ja muut Tuomiopään asukkaat, n.k. porwarit ja käsityöläiset, ”Der Schslossvogt'in”, linna-woudin alle. Mutta aateliston ei ole ollut siinä kyllä, että se näin on sulkeunut pois porwaristosta. Paremmaksi warmuudeksi on se wielä Tuomiopään rinteelle kaupunkia päin rakennuttanut korkean muurin, jonka kautta wahwasti warustettu portti meidät taas kaupunkiin saattaa. Tämän portin päälle sopisi syystä kirjoittaa: "odi profanum vulgus et arceo".

Muutaman tunnin wielä ympäri kaupunkia käweltyämme lähdimme kotia. Seuraawana päiwänä, joka oli sunnuntai, käwimme ensiksi katolisessa jumalanpalweluksessa Katharinan kirkossa, sitte Wirolaisessa kirkossa ja wiimein katolisessa rukous-hetkessä tuomiokirkossa. Kirkon sisään mennessä astutaan ensiksi portaita alaspäin esi-huoneesen, josta taas portaat wiewät wielä alemmaksi itse kirkkoon. Jos S:t Olaon kirkko, jonka ensiksi olimme luulleet tuomiokirkoksi, tarjosi wähemmän kuin mitä olimme odottaneet, niin meitä täällä kohtasi melkein enemmän kuin olisimme woineet toiwoa. Paitsi sitä, että kirkon seinät ja pylwäät oliwat waakunilla peitetyt ja kuori täynnä hauta-monumenttejä, saimme täällä hawaita uuden astemäärän ”förnäämisyyttä”. Niinkuin kaupungin porwarit oliwat sulkeuneet maarahwaasta korkeitten muurein kautta, Tuomiopään aatelisto samaten kaupungista, niin oli itse aatelistossakin löytynyt niin ”förnäämejä”, ett'eiwät olleet woineet jumalan-palweluksessa istua muiden aatelisten kanssa, waan oli täytynyt näiden joukosta sulkeutua häkkeihin, tai miksi niitä sopisi nimittää. Kirkon seinistä ulkoni, näet, pikkusia katetuita rakennuksia, joihin päästiin eri, portaita myöden. Nämät häkit sisälsiwät oikein förnäämejä” naisia. Paha kyllä on näitä koppeja osittain täytynyt warustaa lasi-seinillä, että päiwän walo pääsisi sisälle. Siinä on se haitta, että kumminkin muiden silmät pääsewät näihin pilkistämään.

Niistä, jotka kirkon kuoriin owat haudatut, owat mainittawat: Pontus de la Gardie, joka 1586 hukkui Narowan haminaan, josta tapauksesta latinainen kirjoitus hauta-monumentissä mainitsee; Kaarlo Henrikinpoika Horn ja mainio kreiwi Mathias von Thurn, kuuluisa 30 wuotisen sodan aikana.

Tallinna on päästä päähän historiallinen kaupunki. Siitä syystä sen täytyy miellyttää wierasta. Mutta se, joka on tottunut uudenlaiseen kaupunkiin, ei kauan menesty sen umpisuudessa, sen wäärillä ja kapeilla kaduilla. Näistä owat muutamat niin kapeat, että tuskin yhdet waunut pääsee eteenpäin. Kuinka on tapana tehdä, kun kahdet waunut tulewat wastakkain, en tiedä. Kuitenkin on kaupungissa myös ”Breit Strasse”, lawea katu, mutta sen laweudesta ei ole paljon puhumista. — Kapein katu Helsingissä lienee yhtä lawea. Tästä kapeudesta tulee, että kaupungin ala on jokseenkin wähäinen, noin 8 à 9 Helsingin korttelia. Wiimein on mainittawa, että koko kaupungissa on wesi-johto, niin että melkein joka kortteli-kulmassa rautaphlmäästä wuotaa raitista wettä koko wuoro-kauden. Tähän wesi-johtoon, joka ulottuu myös etu-kaupunkiin, johdatetaan wettä eräästä ulko-puolella kaupunkia olewasta järwestä.

Lieneehän lukija jo kyllästynyt Tallinnaan. Muitten matkustajain hyödyksi tahdon wielä mainita muutamia siellä käypiä hintoja:

1 huone ja 1 kynttilä (wuorokauteensa) 60 kop.; 1 wasikan kotletti 25 kop.; 1 biffi-paisti munien kanssa 30 kop.; 1 pullo oiwallista olutta 12 kop.; 1 päiwälliseateria 40 kop.; 1 kuppi kahwia 15 kop.

Niinkuin jo on sanottu, ei pääse rautatiellä Tallinnasta Tarttoon. Ylipäänsä ei näitä, kaukaisia seutuja yhdistäwiä kulku-neuwoja Wiron ja Liiwinmaalla wielä ole olemassa. [Riiasta wie kyllä rautatie Pietariin, mutta se kiertää kokonaan sen alan Liiwinmaata, jossa Wirolaiset asuwat.] Kuten tietty, rakennetaan myös par'aikaa itäisestä Wironmaasta Paltisinlinnasta rauta-tietä Pietariin. Tämä tie on menewä aiwan eteläpuolella Tallinnaa ja Tallinnasta on aikonus wetää siwuhaara Tarttoon ja siitä eteenpäin Riikaan. Siksi kuin se aikaan saadaan, täytyy käyttää tawallista maantietä näiden kaupunkien wälillä, Maantietä woipi täällä kulkea kahdella eri tawalla. Jos tahtoo huokeaan hintaan matkustaa, täytyy sopia talonpoikien kanssa, jotta kyyditsewät toisesta kaupungista toiseen. Mutta tällä lailla matka joutuu jokseenkin hitaasti. Jos siis on kiire ja rahat riittäwät, kuljetaan postilla, joka wastaa meidän kyytiämme. Hewoselta ei makseta juuri enemmän kuin Suomessa. Wironmaalla on kyytiraha, näet, 2 1/2 kopeikkaa wirstalta joka hewosesta, paitsi kaupungista lähteissä, jolloin suoritetaan kahdenkertainen kyytiraha; Liiwinmaalla maksetaan 3 kopeikkaa hewoselta, Mutta tämmöinen matkustaminen kyydillä tulee kalliiksi sentähden, että aina täytyy ajaa kahdella hewosella, jos yksinkin kulkee. Penikulmalta maksetaan siis Wironmaalla 50 ja Liiwinmaalla 60 kopeikkaa. Tähän tulee, että, jos riitelemistä tahtoo karttaa, täytyy antaa kyytimiehelle noin 20 kopeikkaa juoma-rahaa, ja ajokaluin edestä maksetaan 30 kopeikkaa kyytiwäliltä. Kaksi-pyöräisiä ajo-kaluja ei täällä yhtään käytetä. Myös työ-ajoissaan käyttäwät talonpojat neljä-pyöräisiä rattaita. Kyydillä ajettaessa käytetään katottomia trilloja; ne täytetään sitte oljilla reunoja myöden. Matkustaja istuu olkiin, ajaja ottaa siansa poikinpäin asetetulla laudalla, kehoittaa hewosta ruoskanläiskäytsellä tahi omituisella wipellyksellä, ja nyt eteenpäin. Kyytiwälit omat ylipäänsä hywin pitkät, noin 17—27 wirstaa, ehkä wirstat täällä lienewät wähän lyhyemmät, kuin meillä. Kyytiwälin pituudesta saapi ajaja syytä puoli tiessä seisattua, antaakseen hewosen puhaltaa, niinkuin matkustajaa koetetaan luuletella, mutta oikeastaan saadakseen poiketa maantien wieressä olewaan ”körtsiin” eli krouwiin. Semmoisista täällä ei ole puute. Wiron- ja Liiwinmaalla, niinkuin ylipäänsä kaikkialla Europassa, missä orjuus on ollut wallassa, on, näet, aatelistolla ollut yksin-omainen wiinan polttamisen ja myymisen oikeus. Aatelistolle on siis hyödyksi, että talonpojat käyttäwät wiinaa niin paljon, kuin suinkin on mahdollinen. Sen tähden aateliset owat asettaneet rommia kaikkialle, missä sopii arwata nauttioita oleman tarjona, siis enimmiten maantien warrelle. Kun kestikiewarein wälillä körtsille joutuu, ei tapahdu koskaan, ett'ei ajaja astu alas, ja lähestyen hewosten päitä ole järjestäwinänsä suitsia ja waljaita. Sillä wälin hän yhä tirkistelee waunuihin päin, eikö matkustaja rupee raha-kukkaroa aukaisemaan antaaksensa hänelle 5 kopeikkaa ryyppy-rahaksi. Pyytää, sitä hän ei tee, mutta hän yhä järjestelee suitsia wäsymättä, siksi kuin 5 kopeikkaa hänelle annetaan. Silloin hän nopeasti pistäikse körtsiin ja palaa sitten heti-kohta siallensa.

Tallinnasta Tarttoon on 204 1/2 wenäjän wirstaa. [Niiden hyödyksi, jotka ehkä tulewat matkustamaan tätä tietä, panen tähän matkustus-ohjeen: Tallinnasta — Wait'iin 21 1/2 w.; Wait'ista — Kisa'an 27 w.; Kisa'sta — Mustlanöm'iin 14 1/2 w.; Mustlanöm'istä — Anniküll'iin 27 1/2 w.; Anniküll'istä — Maria Magdalena'an 27 w.; M. Magdalena'sta — Weggewa'an 19 w.; Weggewa'sta — Kurrista'an 19 w.; Kurrista'sta — Moisama'an 22 w.; Moisama'sta Tarttoon 27 w.]

Me lähdimme matkaan Tallinnasta klo 4 jälkeen puolen-päiwää, päiwänä sen jälkeen kuin olimme sinne tulleet. Me olimme nyt kylläksi nähneet sitä paikkaa, josta Wiron-kansan orjuutuminen suureksi osaksi oli lähtenyt. Meitä halutti nyt nähdä itse maa ja kansa. Kun oli sunnuntai, luulimme että enemmän wäkeä olisi liikkeellä, kuin arkipäiwinä, jolloin kaikki owat askareissaan. Mutta siinä kohden petyimme. Koko ensimäisenä päiwänä tuskin mitään muuta eläwätä olentoa nähtiin, kuin muutamia hanhiparwia ja kerjäläisiä. Molemmat owat lajillansa omituiset. Wiime-mainittuja, kerjäläisiä, olimme jo Tallinnassa muutamia nähneet. Wirolainen ei mielellään suorastaan pyydä. Mutta hän asettuu semmoisiin paikkoihin, joissa on suuri ihmisten liike, kirkkojen owille, portteihin, torille j.n.e. Nojaten sauwaansa ja kyykistyen kaikenlaisiin surkuteltawiin asentoihin, messuaa hän mitä inhottawimmalla ja surkeimmalla äänellä ja nuotilla walitus-laulua, joka heti lakkaa, niin pian kuin pieni raha hänelle annetaan käteen, jolloin hän kohta tawallisella äänellä osoittaa kiitollisuuttansa; mutta hän rupee taas samaa walitus-wirttä weisaamaan, niin pian kuin hänelle käännät selkäsi. Kun ensikerran nä'in pari semmoista messuawaa ukkoa Schmiedepforte'ssa, luulin heitä joutuu eri uskon-lahon jäseniksi, jotka täten pitiwät katumuksen ja rukouksen harjoituksiansa ja menin siis heidän ohitsensa mitään wirkkamatta; mutta kun semmoisia joka paikassa ilmestyi, rupesin aawistamaan asian oikeaa laitaa ja koetin siis antaa yhdelle heistä 3 kopeikan rahan, jolloin asia minulle selkeni. Kun sitten lähdimme Tallinnasta, näimme niitä tien warrella istuwan ja surkeudellansa waiwaawan matkustajien korwia ja silmiä. Mitä noihin toisiin olentoihin, hanhiin, tulee, ne kyllä eiwät ole omituiset sen puolesta, että olisiwat muista tawallisista hanhista eroawaiset, waan niiden paljous on täällä silmään-pistäwä. Jokaisella perheellä, jolla on joku maan-tilkka wiljeltäwänä, on oma hanhi-parwensa, johon on syynä se, että arentimiehet tawallisesti maksawat kartanon omistajalle arenniksi muun muassa muutamia hanhiakin.

Kuten jo on sanottu, kerjäläiset ja hanhet oliwat melkein ainoat eläwät olennot, joita meidän oli tilaisuus hawaita. Näyttää siltä kuin Wirolainen tahtoisi niin paljon kuin mahdollista olla erillänsä muista ihmisistä. Lieneekö tuo seuraus orjuudesta? Se on aiwan luultawaa. Muukalaisia hän ei ole tottunut näkemään toisen-muotoisina kuin sortajina ja semmoisia mieluisimmin karttaa. Hän ei etsi muita ihmisiä, siis muiden täytyy etsiä häntä, jos tekee mieli häntä nähdä. Siihen meillä nyt ei ollut aikaa. Tahdoimme seuraawan päiwän illalla olla Tartossa; sillä juhlan alkajaisten oli jo tiistaina määrä tapahtua, waikka warsinaisen juhlan ensimäinen päiwä oli keskiwiikkona. Ei ollut siis muuta neuwoa kuin waunuista katsella mitä silmiimme sattui, maata ja ihmis-asuntoja. Tallinnan seuduilla on maa jokseenkin yhdenmuotoista ja rumaa. Ajetaan suurta tasankoa myöden, jonka maan-laatu suurimmaksi osaksi lienee hietaa. Kohta hawaitsee, ettei nyt enää olla Suomessa, Suomen kukkulat ja järwet kauniine saarineen, niemineen, lahtineen, niitä ei täällä näe. Myös Suomen synkät, juhlalliset hongikot ja kuusikot owat poissa. Honkia ja kuusia kyllä täällä kaswaa, mutta metsät owat turmellut, ettei niitä millään lailla sowi meidän kauniisin metsiimme werrata, Etelään päin muuttuu maa epätasaisemmaksi ja waihettelewammaksi sekä myös enemmin asutuksi ja wiljellyksi. [Tässä en tee mitään eroitusta Wiron ja Liiwinmaan wälillä, koska raja näiden kahden maan wälillä ei riipu geografiallisista eikä etnografiallisista kohdista, waan on kokonaan mieli-waltainen.] Niin on maa itäpuolella Paidelinnaa (Weissensteiniä) — Etelä-Wironmaassa melkein yhtenä ainoana peltona, täynnänsä kartanoita, joista muutamat oat sangen komeasti rakennetut, että niitä melkein sopisi palatseiksi sanoa. Mutta sitä kurjemmalta näyttäwät kappaleen matkaa kartanosta olewat kylät. Wirolainen talo usein ei ole kuin yksi ainoa rakennus, jossa on sekä ihmisten, että eläinten asunto että aitat ja kaikki muut taloon kuuluwat huoneet. Nämät rakennukset tehdään melkein kaikki samanmuotoisiksi. Hirsistä rakennetaan noin kaksi syltää korkea salwos, joka aina toisesta päästä, usein molemmistakin, on leweämpi kuin keskipaikalta. Tämän salwoksen päälle rakennetaan sitte suippo, joka taholle kaltawa katon-kannatin, joka turpeilla peitetään. Huoneen kaidemmassa päässä on kalu-huone ja muut ulkohuoneet, leweämmässä päässa on asuin-huone. Katto laitetaan koko huoneelle yhtä leweäksi kuin rakennuksen ulkonewalle osalle ja siitä syntywää katon ulonnusta kannattaa muutamat pylwäät, joista huoneen edustalle tulee jonkunlainen weranda, jota kuitenkin paremmin sopii wajaksi kutsua. Tähän muotoon owat myös kaikki körtsit ja posti-huoneet (kestikiewarit) rakennetut, ehkä nämä owat suuremmat ja paremmat, tuin talonpoikain huoneet tawallisesti owat. Koska katot tawallisesti owat noin kahta wertaa korkeammat kuin itse huoneet, näyttää Wirolainen kylä, jonkun matkan päästä katsottuna, kuin joukko suuria turpeen-läjiä.

Seuraawana matka-päiwänämme rupesiwat Tarttoon pyrkiwät laulukunnat tulemaan näkywiin. He ajoiwat pitkissä, enimmiten peitetyissä waunuissa, joihin mahtui noin 8—10 miestä. Mitä likemmäksi Tarttoa tulimme, sitä wilkkaampi oli liike. Kun kauan aikaa seurasimme toisiamme siten, että me kestikiewarien wälillä ajoimme heidän ohitsensa, ja he taas kulkiwat meidän siwutsemme sill'aikaa kuin posti-paikassa olimme hewoisia waihtamassa, lienewät he wihdoin älynneet, että me olimme Suomalaisia. Kun, näet, ajaja 59 wirstan päässä Tartosta seisahtui körtsille tawallisen ryypyn wuoksi, rupesi körtsin sisässä lepoa pitäwä laulukunta weisaamaan tuota samalla nuotilla kuin ”Maamme” laulettawaa laulua: ”Mo isamaa, mo õn ja rõõm, kui kaunis oled sa”. En luule ”maamme”? säwelten koskaan minuun niin sywästi waikuttaneen, kuin täällä äkki arwaamatta kuullessani Wirolaisten meitä niillä terwehtiwän. Me astuimme alas waunuista, käwimme körtsissä kuuntelemassa, ja, kun laulu oli loppunut, esitimme itsemme Suomalaisiksi. Wähän haasteltua he taas rupesiwat laulamaan: ”Mo meeles seisab alati, mo hiilgav isamaa!” jota weisataan samalla nuotilla kuin "Mun muistuu mieleheni nyt". Tämä oli ensi kerta, jolloin tulimme tilaisuuteen nähdä sitä ystäwyyttä ja rakkautta Suomen kansaa kohtaan, joka asuu Wiron kansassa ja jota me sittemmin usein saimme nauttia. Kun sitte wiimeisessä posti-talossa ennen Tarttoa olimme sadetta pitämässä, matkusti sama laulukunta ynnä suuri joukko muita ohitse, iloisesti laulaen ja meitä terwehtien; paitsi sitä myöskin eräissä waunuissa olewa soittokunta torwillansa piti iloista musiikkia.

Maanantaina klo 12 j.p.p. oltiin wiimein Tartossa. Tarton ikiwanha kaupunki sijaitsee Liiwinmaalla, laaksossa kummallakin puolella Wirtsajärwestä Peipus-järween juoksewaa Emäjokea. Se wiljawa paikka, johon se on rakennettu ja jota osittain ympäröitsee melkoiset mäet, pidetään yleiseen sangen kauniina. Myös kaupungilla itsellään on kauneuden maine. Pohjan Heidelberg'ksi sitä Saksalaiset sanowat. Sen somuuteen waikuttaa paljon se seikka, että sen sekä sisä- että ulko-puolella on paljon istutuksia, sekä yksityisten että yleisölle alttiita puutarhoja ja käwelypaikkoja. Näistä owat mainittawat: kuuluisat tuomiokirkon käwelypaikat kaupungin wanhoilla walleilla wanhan tuomio-kirkon raunioin ympärillä; käsityöläis-yhtiön puutarha, warustettu pienellä wesi-lammikolla sekä woimistelu-telineillä ulkona ilmassa; Wanemmuine-yhtiön puutarha sekä ulkopuolella kaupunkia ”Ressource-puisto”. Kaupungissa on kiitetty yli-opisto, jonka obserwatorio erittäin kehutaan hywäksi. Sillä on myös suuri kirjasto, jonka säilytyshuoneeksi wanhan tuomiokirkon kuori on laitettu. Tarton nimi on muutoin Wiron historiassa hywin tuttu. Tänne kokoontui ennen muinoin Wirolaiset kuuntelemaan Wanemuista, joka täällä puistoissa wiritti kantelettansa. Sitte tämä seutu Wirolaisten kukistuksen aikana oli tappelu-tanterena sodissa Wirolaisten ja muukalaisten wälillä ja myöhemminkin on Tartto nähnyt ja kärsinyt sodan waiwoja. Tähän paikkaan oli nyt suuri joukko Wiron kansan jäseniä kaikista maakunnista kokountunut wiettämään rauhallista riemujuhlaa. Juhlan synty on lyhyesti sanoen seuraawa, sopii nimittää J.W. Jannsen'ia, tätä ihmeellistä miestä, joka perätysten on ollut paimen-poikana, kuskina, urkujen soittajana, lukkarina ja wiimein kansakoulun- opettajana. Semmoisena rupesi hän w. 1857 toimittamaan ”Pärno Postimees” nimistä sanomalehteä, muutti sitten w. 1864 Tarttoon, jossa hän antaa Eesti Postimees'tä, jonka toimitus nykyään on hänen ainoa wirkansa. Tämän miehen päässä nousi jo w. 1865 ajatus suurella kansallisjuhlalla wiettää 50:tä wuotta 1819 wuoden asetuksesta. Alku tehtiin siten, että ministeristöltä Pietarissa pyydettiin lupaa Wirolaisen laulu-yhtiön perustamiseen Tarttoon. Lupa saatiin jo w. 1865 ja laulukunta sai nimen ”Wanemuine”. Tämä seura, johtaja etupäässä, pani sitten nyt puheena olewan juhlan toimeen innolla ja woimalla, joka tiesi woittaa kaikki ne monenlaatuiset wastukset, jotka sitä kohtasiwat.

Ennenkuin ryhdyn puhumaan niistä yleisistä kohdista, jotka semmoisen juhlan kestäessä woiwat tulla näkymiin ja antaa syytä miettimiseen, tahdon lyhyesti lukialle kertoa juhlan menon ja laadun. Tiistaina 29 p. Heinäkuussa e.p.p. ilmoittiwat kaikki laulu- ja soittokunnat itsensä Wanemuine yhtiön kokous-huoneessa. Ilmoitettujen luku oli: 44 laulu-kuntaa ja 5 soitto-kuntaa. Niihin kuului: 329 kylän ja ”kokokunnan” opettajaa; 129 talollista; 69 käsityöläistä; 59 lukkaria ja pitäjän-kouluttajaa; 52 työmiestä, renkiä ja palweliaa; 47 pitäjänkoulujen oppilasta; 41 talollisten ja koulumestarien poikaa; 28 ”perintömaan”omistajaa ja arentimiestä; 19 ”kunnan-kirjoittajaa” ja inspehtoria; 6 karjakartanonpitäjää ja kirjailijaa. Kello 2 j.pp. lähtiwät kaikki laulajat pääjohtajiensa, hra Jannsen'in ja laulunopettajan Walgan kansakoulu-seminarissa, hra Säbelmannin kanssa Wirolaisten kirkkoon, ”Maarja-kirik”, jossa pää-harjoitus seuraawan päiwän hengellisiin laulajaisiin pidettiin. Seuraawana päiwänä oli juhlan ensimäinen päiwä. Tämän päiwän alku terwehdittiin tykkien ampumisella. K:lo 8 rupesiwat kellot P. Johanneksen ja P. Maarian kirkoissa yhdistämään ääntänsä tykkien jyrinään, kehoittaen Tarton asukkaita kokoontumaan siihen suureen jumalanpalwelukseen, jolla juhla oli alotettawa. K:lo 9 rupesi juhla-kulku liikkumaan Wainemuine-yhtiön seura-huoneesta lipuilla koristetun kaupungin läpi ensiksi Maarian kirkon torille, missä koraali laulettiin, johon myös soitto-kunnat torwillaan ottiwat osaa. Koraalin laulettua lähdettiin taas liikkeelle sille paikalle, jossa jumalan-palwelus oli pidettäwä, eräälle puilla ympäröitylle suurelle sywänteelle aiwan likellä Tuomiokirkon ihanoita raunioita pidettyyn jumalan-palwelukseen oli kaiken-säätyisiä ja -ikäisiä ihmisiä osaa ottamassa; luwultansa noin 10,000 — 15,000.

Jälkeen puolen-päiwää k:lo 4 lähdettiin yllämainittuun Ressource-puistoon, jossa ensimäinen hengellinen konserti oli pidettäwä. Konserti aloitettiin puheella, jonka juhla-komitean johtaja konsistorialineuwos Willigerode, Wirolaisen seurakunnan pastori, piti hengellisestä ja erittäin lutherilaisesta laulusta. Tämän jälkeen astui hra Säbelmann ylös tribuniin ja warsinainen konserti alkoi. Kun koraali oli laulettu, nousi taas Willannin (Fellin'in) pastori Hörschelmann tribuniin ja puhui muutamista hengellisistä runoilioista ja säweltäjistä sekä lopetti puheensa muutamilla hywin onnistuneilla sanoilla päiwän pääjohdattajasta, hra Säbelmann'ista. Tämän perästä konsertia taas pitkitettiin ja kuunneltiin suurella mieltymyksellä, josta laulajien rohkeus enenemistänsä eneni. Eräällä pysähdys-ajalla oliwat laulajat terwehtineet juhlan isää, hra Jannsen'ia, kaikuvilla hurra-huudoilla, jonka ohessa hra Willigerode oli keskeyttänyt konsertin lukeaksensa pari lennätinsanomaa.

Seuraawana päiwänä pitiwät laulukunnat taas pääharjoituksen e.pp. ja k:lo 4 j.pp. alkoi toinen, maallinen konserti, sekin Ressource-puistossa. Ensiksi laulettiin kolme laulua, jonka jälkeen hra Jannsen astui tribuniin ja piti lyhyen, mutta hywin onnistuneen puheen Wiron tulewaisuudesta, joka puhe wastaan-otettiin kowilla bravo-huudoilla ja käsien taputuksilla. Tämän jälkeen nousi hra Hörschelmann taas tribuniin ja lausui kääntyen hra Jannsen'iin päin: Edellisenä päiwänä oli hän kuulijaa puhunut runoilioista ja säwelniekoista, nyt oli hänen laulajana ja juhlaan osan-ottajana sananen sanottaa siitä miehestä, joka juhlan isänä juuri oli puhunut ja omistanut lapsensa. Lapsi oli nyt wasta kahden päiwän wanha, mutta sateen kestäessä oli se niin warttunut ja kaswanut, että se jo huusi woimakkaalla äänellä. Niin pulskeaa lasta ei woi katsella, luomatta silmät sen isäänkin, jos sitä tahtoo taikka ei. Häneen loi puhuja sentähden silmänsä ja muistaessaan hänen suuria ansioitansa Wiron kansan siwistyttämiseksi, ei hän woinut olla esittämättä korkeaa hurraa tälle jalolle isänmaan ystäwälle. Ei tarwinne mainita että kaikuwin hurra-huuto seurasi tätä puhetta.

Senraawana wälihetkenä astui esiin hra lukionopettaja Hurt, jonka juhla-komitea oli walinnut pitämään itse juhla-puheen. Koska puhe monessa kohden on oloja osoittawainen, suomennamme sen tähän kokonaan, niin tarkkaan kuin mahdollista kääntäen puhujan kielen ja lause-parret. Se kuuluu näin:

Rakkaat weljet Wirolaiset, Arwoisat kuulijat!

Näinä juhlapäiwinä on jo niin paljon haasteltu, niin monta puhetta pidetty, että moni ehkä liiaksi panee, kun minäkin wielä wiimein teidän joukkoonne astun ja teiltä kuuntelemista toiwon. Mutta minä luotan siihen, että nämät pitkät ja riemuisat juhla-päiwät minua puolustawat. Sepä se jo wanha Wirolais-tapa ja laatu on, että me muutoin emme paljon suutamme kuluta, monesti ei silloinkaan, kun se olisi hywin tarpeellista ja hyödyllistä, mutta, kun miehet kokoontuwat pitopaikkaan, kyllä silloin sydän sulaa ja kielen paulat irtautuwat, niin että usein rohkeutta ja puhetta syntyy ylimäärinkin. Se kaunis riemu-juhla, joka meillä nyt on käsissä, on myös minun sydämeni erinomaisella tawalla sulattanut, ja monta kohmettunutta ajatusta eläwäksi tehnyt, ja mistä sydän tulwaa, siitä suu mielellään puhuu. Pyydän siis, että minuakin muutamaksi minuutiksi kuunnellaksenne otatte. Kentiesi ansaitsee joku sana, rakkaat weljet Wirolaiset, arwoisat kuulijat, teidän kuullaksenne mieleen panna, kentiesi on se näiden juhla-päiwien muiston imarammaksi saattawa.

Minun olisi juhla-komitean tahdon mukaan määrä tänään pitää Teille pitempi juhla-puhe. Sitä nyt älköön kenkään minulta toiwoko. Suurempi osa puheesta on kokonaan weteen lionnut ja kotiin jäänyt, ainoasti puheen wähin osa on tänne tullut. Mitä minä täällä esitellä woin ja tahdon, on kolme toiwotusta. Minulla on kolme pää-asiaa, joita ei saa olla tähdelle panematta, jos Wiron kansa tahtoo wielä eteenpäin mennä, jos ne monenlaiset puutteet, jotka wielä löytywät, owat parannettawat.

Ensiksi
on aiwan suotawa, että se halu ja ymmärrys, jolla yhteistäkin hywää mietitään sekä sen eduksi työtä tehdään, waiwaa nähdään ja kustannuksia kannetaan, meissä wielä paljon enemmin kaswaisi ja laajalle lewiäisi. Sen suhteen olen minä pian jokaisessa paikassa hawainnut olewan suuren puutteen, ja jokainen ajattelewa ihminen ja rakastawa sydän on minun wäitökseni todeksi arwaawa. Jos on jotakin yhteistä yritystä, joko kartanon aluskunnan, pitäjän, maakunnan, tahi koko Wiron kansan hywäksi, silloin suurempi joukko neuwottelijoista enimmiten panee asiata wastaan, pienempi osa sitä puolustaa. Suurempi osa kysyy aina wielä, mikä hyöty minulle siitä on. Löytyyhän wielä semmoinenkin lyhytmielisyys, että ainoastaan sitä hyödylliseksi asiaksi katsotaan, josta woipi kappaleen irroittaa ja taskuhun tahi suuhun pistää, eli mitä wankkurilla tahi reellä sopii kotiin wiedä, silmin nähtäwänä, käsin nostettawana. Että kirjastot, apu-rahastot, koulut ja muut senlaiset owat suuri rahwaan tawara ja kultakaiwos, sen tietää ainoasti kaksi tusinasta. Semmoisesta kaiwoksesta tosin kuohuu näkymätöin henkinen tawara, mutta se on kalliimpi kuin raha tahi muu maallinen tawara. Samassa määrässä kuin kuolematoin henkemme on ruumista yläwämpi, samassa määrässä on myös kaikki kaunis hengen ja sydämen tawara maallista tawaraa yläwämpi. Tämä woi elämän myrskyissä kadota, hengen tawara ei koskaan; hengen tawara on jääwä ja kestää toiselle puolelle hautaakin, — ja täällä maailman elämässä: jos tuli on polttanut majamme ja omaisuutemme, tahi jos joku kurja pahan hengen palwelia on meidät onnettomuuteen langettanut, woimme kuitenkin Jumalaan luottaen ja urhealla mielellä uudestaan ruweta, ja onnellista elämää asettaa, jos olemme panneet tallelle maan jotakin omaan päähän ja omaan sydämeen. Että tämmöinen hengen tawara meidän armaasen kansaamme kaswaisi, sitä warten tulee paljoa enemmän huolta pitää hywien koulujen, kirjastojen ja erinäisten seurojen synnyttämisestä, jotka yhdistetyillä woimilla tarkoittawat yhteistä tahi jotakin rahwaalle erityistä hyötyä. Arwoisat ja säännöllisellä pohjalla olewat seurat owat uudella ajalla wäkewimmät rahwaan waurastuttajat. Jokaisen siwistyneen kansan seassa on tämmöisiä joukottain. Muutamat seurat owat huoleksensa ottaneet sairasten hoidossa jollakin tapaa olla awullisina, toiset waiwaisholhouksen paremmalle kannalle asettamisen; toiset pitäwät huolta hywien kirjateosten, opetus-kirjain ja sanomalehtien toimittamisesta kansalle. Että erittäinkin wiimeksi mainittuihin seuroihin joka mies jokaisessa säädyssä woi woimiansa myöden osaa ottaa ja yhteistä hywää kartuttaa sekä wiimein itsellensä siitä hyötyä hankkia, saattaisin aiwan selkeäksi tehdä, jos aika sen nyt myönnyttäisi.

Että semmoisia hyödyllisiä laitoksia, joihin olen wiitannut, woisi syntyä, siihen on ainoasti yksi asia tarpeellinen: mieli ja ymmärrys yhteistä hywää miettiä ja sitä kartuttaa. Jossa tämä mieli ja ymmärrys on wireillä, on joka ajalla ja jokaisessa säädyssä olewa hyödyllinen kansan jäsen ja waltakunnan alamainen, olkoon hänen aineellinen tahi warallinen apunsa kuinka wähäinen tahansa. — Autakoon Jumala meille wast'edes tätä mieltä ja ymmärrystä runsaasti. Antakoon Hän meidän kaikkien ymmärtää, että kun kansan yhteinen asema, elo ja olo kohoo paremmalle kannalle, jokaiselle yksityisellenkin sen kautta tulee osamääränsä onnesta ja ilosta. Jos ruumis on terwe, menestywät yksityiset jäsenetkin hywästi.

Tämä on minun ensimäinen toiwotukseni. Wapaus ei kiellä meitä tätä täyttämästä, waan päinwastoin meitä sitä täyttämään käskee.

Toiseksi
on suuresti toiwomista, että uusi wapautemme päästäisi monta yksityistä miestä Wirolaisten joukossa eräästä ilkeästä ja häwäisewästä paulasta. Kielelläni par'aikaa on meidän koulutetut miehet ja suuri joukko saksalaistuneita miehiä, ja suurin osa niistä on sitä seuraa, josta eräs Wirolainen laulaja on laulanut, että he "äkkiseltä owat Saksalaisiksi tulleet", Minun ajatukseni on tämä: ei kenenkään Wirolaisen, joka talonpoikaisesta säädystä eroaa eli koulunkäynnin kautta korkeammalle nousee, pidä eikä tarwitse siitä syystä erota omasta kansastansa. Niistä, jotka siitä saakka, kuin kylästä owat muuttaneet herraskartanoon tahi kaupunkiin asumaan ja omatekoisen mustan nutun asemesta owat pukeutuneet siniseen tahi muunkarwaiseen herrastakkiin eli ”palttoosen”, eiwät Wironkansaa enää tunnekkaan sekä luulewat heti kohta muuttuneensa Saksalaisksi ja sitten rupeewat puhumaan Saksan tai kalkkunan kieltä taikka muuta renkutusta — niistä en tahdo tässä puhuakaan. Ne jo, Jumalan kiitos! katoamistaan katoawat ja jolla on wähänkään ymmärrystä päässä, on jo kauan semmoisia pitänyt narreina. Minä puhun tässä ymmärtäwäisemmistä miehistä, semmoisista nimittäin, jotka, ollen Wirolaisten wanhempien lapsia ja hywin koulutettuja miehiä, tulewat joko kauppamiehiksi, käsityöläisiksi tahi maamittariksi taikka suuremmiksi maan omistajiksi tahi kaupunkeihin jonkunlaisiksi ammattimiehiksi, mutta siitä asti, joko heti kohta tahi aikaa woittaen, kokonaan unhottawat oman kansansa ja wiimein rupeewat pitämään itseänsä Saksalaisina tahi jonakuna muuna. Tämän mielipiteen kautta katookin heistä osan-otto kaikkiin, mitä Wiron-kansaan koskee, sen riemuun ja suruun, sen hyötyyn ja wahinkoon. Mistä tämä kansan ja esi-isien jättäminen tähän saakka on tullut, myös ymmärtäwäisiinkin, ei ole waikea selittää. Wiron-kansa oli orjakansa, poljettu, maahan sorrettu, waiwainen — mikä ihme siis, että jokainen pyysi päästäksensä siitä erilleen, koska hänen elämänsä onni sen kautta kaswoi. Nyt owat ajat ja asiat muuttuneet. Wast'edes tämän ilkeän kansasta eroamisen ei sowi eikä tarwitse enää kestää. Kuinka woipi kansan siwistys, walistus ja siewistäminen waurastua, kun kaikki ne, jotta Jumalan awulla ja wanhempain huolella pääsewät kauemmaksi tuin muut, eroawat kansasta? Kansa odottaa koulutetuista miehistä itsellensä johtajia, ammatti-miehiä, apu-miehiä, wiisaampia kanssaweljiä — ja ne, joihin kansa luottaa, käywät omaa tietänsä. Kansan itse täytyy yhä wielä pitää huolta, siitä kuinka jokainen omalla tawallansa eteenpäin tulee, ehkä moni ei tiedä huolta pitääkään, waan antaa ajaa itsensä sinne, mihin tuuli puhaltaa. Ei! asian ei tule eikä tarwitse semmoiseksi jäädä ja minä uskon lujasti: se ei tulekkaan semmoiseksi jäämään. Ennen, kun Wiron kansa oli kurjia, häwäistyjä orjia, silloin oli tämä mahdollista, waikka niin ei olisi pitänyt olla — nyt, kun Wirolaiset owat wapaita waltakunnan alamaisia ja suuremmaksi osaksi arwoisia talonpoikia ja siis arwoisan säädyn jäseniä, koska kuuluwat waltakunnalle hywin tarpeelliseen säätyyn, nyt ei woi enää niin olla eikä jaa niin olla. Wirolainen jääköön Wirolaiseksi jokaisessa ammatissa, jokaisessa säädyssä, sekä maalla että kaupungissa. Wirolainen weljeni! 308 olet kirkon: tahi koulun-opettaja, kauppamies tahi käsityöläinen, lääkäri tahi muu oppinut, lukkari tahi koulumestari, maamittari tahi kartanon omistaja, — pysy uskollisesti kansasi jäsenenä, jakaa tämän kanssa onnea ja onnettomuutta, riemua ja surua, katkeraa ja suloista, pyydä woimiesi mukaan tehdä hywää tämän edistymiseksi, silloin olet kaikkien edessä arwoisa mies, silloin olet tehnyt, mitä oikean perheen pojan welwollisuus oli, illoin ei ole tulewa sukupolwi unhottama sinua kiitollisuudella ja kunnioittamisella mainita. Sen wuoksi, on kaikin puolin aiwan tarpeellista, ettei sinulta jää minkäänlaisia kieliä eikä kirjoja oppimatta; tahi mitään wirkaa hakematta, waan mitä enemmin sinä opit ja ymmärrät, sitä tarpeellisempi, hyödyllisempi, kiitettäwämpi kansan jäsen sinusta tulee. Olkoon kullakin Wirolaisella mikä takki hywänsä yllä tahi mikä wirka tahansa hoidettawana, jos hänen sydämmessään maan on palawa rakkaus kansaa kohtaan, jos hänessä maan on wakawa aikomus kansan kansa yhdessä ja sen hyödyksi Jumalan pelossa työtä tehdä, silloin on hän myös todellakin wapaa Wironkansan jäsen. Toiwomme siis sydämmestä, että meidän uusi wapautemme tästä ilkeästä sukunsa kieltämisen ja tunnottomuuden paulasta päästäisi kaikki rakkaat Wirolaisweljet, jotka wielä siinä owat, ja että he siitä pääsisiwät wapaiksi, itsellensä kunniaksi, kansallensa hyödyksi.

Kolmanneksi
on sangen suotawaa, että Wironkansalle syntyisi korkeampia kouluja, kuin meidän pitäjän- ja kyläkoulumme owat, ainakin yksi ensi-aluksi. Tällä toiwotuksella en tahdo wähentää kylä- eikä pitäjänkouluja niiden arwon, kunnon ja tarpeellisuuden puolesta, waan oikeastaan niitä kaswattaa ja korkeammalle kannalle auttaa. Niin pian kuin suinkin on mahdollinen, pitäisi meillä asetettaman semmoinen suurempi Wirolainen koulu, jossa wironkielistä opetusta annettaisiin, ja joka olisi hywän piirikunnan-koulun (Kreisschule) wertainen, ja minä tiedän, että paljon Wirolaisia sen puolesta on yhdessä neuwossa minun kanssani ja myöskin woimiensa mukaan owat pitäneet huolta ja nähneet waiwaa, että senmoinen laitos tulisi toimeen. Semmoiset koulut, joissa opetusta annetaan Wironkielellä ja, kuten tietty on, myöskin Saksan: ja Wenäjän-kieltä opetetaan, owat kolmesta syystä aiwan tarpeelliset.

Ensiksi woipi oikeata, täydellistä ja todellsesti edistäwää opetusta, niinkuin myöskin sekä hengen että sydämen herätystä ja siwistystä, ainoasti omalla äidinkielellä ihmisille toimittaa. Sentähden owatkin joka kansassa, joka pitää huolta koulujen menestyksestä, nämä kunkin kansan omalla kielellä. Jos Wirolaiset pojat menewät piiri-kouluihin tahi lukioihin, saawat he tosin täydellisen opetuksen, mutta ei opetus moneen aikaan waikuta mitään hywää, ja pojilta kuluu paljoa enemmän aikaa oppimiseen, kuin siipen olisi mennyt, jos olisiwat saaneet opetusta äidinkielellään. Piiri-kouluissa ja lukioissa täytyy lasten sekä ennen oppimistansa että oppiessakin hankkia sitä wälikappaletta, jonka awulla woiwat tuota kallista opetusta wastaanottaa, ja siis yht'aikaa panna tähdelle, ymmärtää ja wiisastua. Mutta semmoinen wäli-kappaleen hankkiminen ennen opetuksen saamista taikka oppimisen ajalla pidättää kuin kammitsa kaikkein taitawimmatkin ja wilkkaimmatkin lapset. Sen woin minä itsekin todistaa; minä olen itse käynyt kaikki koulut, joita meillä on, kylä-koulusta yliopistoon saakka, ja opetan nyt itse lapsia, niiden joukossa monta wirolaistakin lasta. Ihmisen on waikea, jopa hywinkin waikea, niin omaksensa omistaa wieras kieli, että hän sillä ajattelee, ja oppilaan täytyy kuitenkin ajatella sillä kielellä, jolla häntä opetetaan, ja ajatella oppilaan kuitenkin tulee, jos hänen opetuksesta pitää hyötymän. Moni Wirolainen poika taistelee piirikoulussa tuon wieraan kielen kanssa, siksi kuin hän koulusta lähtee, ja kärsii siis wahinkoa muun henkensä ja sydämmensä siwistyksen puolesta; jos opetuskielenä olisi ollut hänen äidinkielensä, olisi opetus ollut paljoa helpompi, pysywäisempi ja hyödyllisempi. Wieraasta opetuskielestä seuraa myöskin, että ne koulupojat, jotka eiwät pääse piirikoulua edemmäksi, sangen pian senkin unohtawat, minkä piirikoulussa owat oppineet. Pelto ei ole niin kynnettty, että siemen woisi wakawammin juurtua.

Mutta, sanonee joku weikko, piiritoulussa oppiwat pojat hywin saksan: ja Wenäjänkieltä ja se on sangen hyödyllistä. Hyödyllistä kyllä, wastaan minä, waan ei oppimisen päätarkoitus. Muu hengen ja mielen siwistys on epäilemättä tärkeämpi; kun henki ja mieli owat siwistyneet, ainoastaan silloin woipi kielitaidostakin olla todellista hyötyä. Jos pojat kunnollisessa Wirolaisessa konlussa owat saaneet kunnollisen opetuksen, on tämä koulutus olewa paljoa tukewampi, pysywäisempi ja sentähden hyödyllisempikin, ja jos ymmärrys on teräwäksi saatettu ja sydän herätetty, tulewat he kyllä toimeen myöskin saksan- ja wenäjän-kielellä, joille he jo omassa wirolaisessa koulussa owat hywän perustuksen laskeneet, jos he jokapäiwäisessä elämässä taikka ammatissaan tarwitsewat näitä kieliä. Sen ohessa ei ketään kielletä menemästä piirikouluun taikka lukioon; onpa wielä suotawakin, että hän wiimemainittuun pääsee, koska lukio on ikäänkuin yli-opiston weräjä.

Toiseksi on meidän senkin tähden tarwe korkeampia wirolaisia kouluja, ett'ei muut koulut opetuksellansa erittäin tarkoita talonpoikaista kansaa ja sen oloja. Ne owat kaupunginkouluja ja niissä koulutetaan kaupunkilaisia, mutta talonpoika ja talonpoikainen ammattimies tarwitsee wielä paljon erityistä oppia, niinkuin tietoja pellon wiljelemisestä, taikka ammattimies wielä muista asioista. Näitä ei kaupunkilainen tarwitse eikä niitä siis kaupunginkoulussa suotta opeteta. Joka tahtoo jäädä talonpoikais-säätyyn — ja näitä tulee vast'edes olemaan enemmän kuin muualle pyrkijöitä — taikka joka näiden ammatteihin tahtoo ruweta, sen tulee erittäin itseänsä siihen walmistaa ja hän tarwitsee siis erityistä koulua.

Kolmanneksi, puhumme siitä waan lyhyesti, on tänkaltainen wirolainen ylikoulu tuottawa suurta hyötyä niillenkin, jotka ehkä nuorella iällä eiwät ole woineet päästä korkeampaan kouluun. Nämä woisiwat edistymisekseen ja henkisen näkö-alansa laajentamiseksi täyttää niitä kirjoja ja muita opetusneuwoja, joita koulun tarpeeksi hankitaan, koska kirjat owat heidän omalla selwällä äidinkielellään. Ylimalkaan on korkeammista kouluista kansan kielen wiljelemiselle ja kirjalliuudelle tulewa sanomaton hyöty ja jos kansan kirjallisuus kaswaa ja kukoistaa, kaswaa ja kukoistaa sen hengen waratkin. Pitäkäämme siis, wapaat weljet Wirolaiset, kaikin woimin huolta korkeammista ja paremmista kansankouluista; suurempaa hywää emme woi tehdä itsellemme eikä jälkeisillemme. Pitäkäämme huolta kouluista, se on wiimeinen sanani, weljet Wirolaiset!

Herra Hurt'in puhe lienee waikuttanut hywin erilaisesti eri kuulioihin; kansallisessa puolueessa se ei woinut waikuttaa muuta kuin suurta mieltymystä ja suosiota; mutta kaikkialla maailmassa semmoisia on, jotka kaikin puolin tahtowat säilyttää status quo, erittäin kun muutos koskee heidän omaan — usein luuleteltuun — etuunsa. Kaikki Wirolaiset ja ymmärtäwäiset Saksalaisetkin eiwät woineet olla suomatta, että niin pian kuin mahdollista se aika tulisi, jolloin herra Hurt'in kolme toiwotusta käwisi toteen. Mutta kopeaan itse-kylläisyyteen ja lyhytnäköiseen politiikkiin paatuneet wanha-aateliset kartanoherrat eiwät woineet nähdä paljon muuta kuin häwyttömyyttä ja hulluutta siinä, että se suku, jota he oliwat tottuneet tallaamaan jalkojensa alle, rupesi puhumaan ja miettimään jotakin itsetyistä siwistystä.

Konsertin päätyttyä lähdettiin Wanemuine-yhtiön puutarhaan, jossa juhla-syönti pidettiin. Itse syöminkiin oli noin 1000 henkilöä osaa ottamassa, kaikkein säätyjen jäseniä; mutta paitsi sitä oli katsojia ja kuulioita kokoontunut suuri joukko, Kuulioita sanon, sillä pää-asia syömingistä oli ne monet puheet eli maljain esitykset, joita täällä pidettiin. Tärkeimmät niistä oliwat maljat H.K. Majesteetillensa, maakuntien edustus-kunnalle, luterilaiselle kirkolle, Tarton Yliopistolle, koululaitoksille, kunniawieraille, Wiron kansalle y.m. Niistä puhuessani tahdon mainita, että myöskin Suomelle esitettiin lämpeä ja sydämmellinen malja, joka suurella innolla wastaan-otettiin.

Seuraawana päiwänä aamu-puolella oli taas konsertti Ressource-puistossa, jolloin eri laulukunnat, jokainen erinänsä, näyttiwät laulu-kuntonsa, ja saman päiwän ilta-puolella kokoontuiwat juhlan jäsenet ja suuri joukko kuulioita Wanemuine-yhtiön puutarhaan wiimeiseen kokoukseen, kilpa-juhlaan. Tähän otti osaa 22 yhtiötä ja woittopalkinnot oliwat pergamentille painettuja muistokirjoituksia, joiden kaawa kielen näytteeksi tähän painettakoon suomennoksen kanssa. Ne kuuluwat näin:

Avalik au-tunnistus ja jäädav mälestuse täht,
Julkinen kunnian-tunnustus ja jääwä muiston merkki,
mis
mitä
suurel viiskümneaastäsel
suurena wiidenkymmenen-wuotisena
Eestirahva priikslaskmise
Wiron kansan wapauttamisen
Rõõmu-pühal
Riemu-juhlana
Junni kuul
Kesäkuulla
aastal * 1869 [*Lyyryn kuwa.]
wuonna 1869
Tartus,
Tartossa,
kuhu igalt poolt Eesti-rajadelt Eestimehed
kuhun jokaiselta puolelta Wiron-rajojen sisältä Wiron miehet
kokko olivad töttanud, et vennalikus ühenduses
kokoon oliwat, rientäneet, että weljellisessä yhteydessä,
kui ühe pere pojad kiituse ja täno lauludega
kuin yhden perheen pojat, ylistys- ja kiitos-lauluilla
kalli vabaduse kingituse eest Jumalale
kalliin wapauden lahjan edestä Jumalalle
auu anda ja kaasvendi ärksamale vaimu
kunniata antaisiwat ja kanssaweljiänsä walppaampaan hengen
elole vabaduses äratada,
elämään mapaudessa herättäisiwät,
(Kursi) kihelkonna Laulu-Seltsile,
(Kurssin) pitäjään Laulu-seuralle
kes sellesama pido võido-laulmisel 20 Junnikuu
jota — saman — juhlan kilpa-laulannossa 20 Kesäkuun
pääval oma laulmisega kõigist üle käis ja
päiwänä laulullansa kaikkien yli käwi ja
hoole ja osavuse poolest laulu-harimise põllul
huolen ja taidon puolesta laulun-harjoittamisen alalla
(teisjeks) seltsiks arvati,
toiseksi seuraksi arwattiin,
Tarto Vanemuise-Seltsi poolt
Tarton Väinämöisen-Seuran puolelta
armastajast südamest, vennalikust meelest anti.
rakastawaisesta sydämestä, weljellisestä mielestä annettiin.

Elagu, kasvagu, õitsegu
Eläköön, kaswakoon, kukoistakoon
Eesti laul ja Eesti-laulajad!
Wiron laulu ja Wiron laulajat!
Elagu, kasvagu, õitsegu
Eläköön, kaswakoon, kukoistakoon
(Kursi) kihelkonna Laulu-Selts ja Laulajad!
(Kurfin) pitäjään Laulu-Seura ja Laulajat

Näistä kirjoituksista oli yksi, ensimäinen palkinto, painettu kulta-präntillä. Sen sai Tallinnan laulu-kunta, ”Estonia”. Toisen palkinnon, jota oli hopea-präntillä painettu, sai, kuten nähdään, Kursin pitäjän laulu-yhtiö, ja kolmatta pronssi-präntillä painettua palkintoa jaettiin kuudelle eri laulu-yhtiölle. Konsertin kestäessä pidettiin joitakuita puheita sekä luettiin useita lennätin-sanomia, joista yksi Tallinnasta ilmoitti, että sen riemu-juhlan osan-ottajat, jota par'aikaa pidettiin Tallinnassa tuomiokoulun 50-muotisesta elosta, oliwat koonneet 3,000 ruplaa wirolaisen maanwiljelyskoulun perustamiseksi. Kun konsertti oli lopetettu ja palkinnot jaetut, sanoi herra Jannsen jäähymäiset laulajille lyhyellä, mutta erinomaisen kauniilla ja sydämeen salwaawalla puheella. Hän kiitti laulajia heidän kunnioitettawasta käytöksestään, joka oli tehnyt hänen sydämensä wielä lämpimämmäksi heitä kohtaan, siihen määrään lämpimäksi, että hän pelkäsi sen syttywän ilmi tuleen. Jos se olisi hänen woimassaan, ottaisi hän sydämensä powestaan ja jakaisi sen niin moneen osaan, että woisi antaa jok'ainoalle laulajalle yhden kotiin wietäwäksi. Sitä hän ei woinut, ”mutta”, lausui hän woimakkaalla, waan liikutetulla äänellä, ”wiekäätte kotiinne kaikille tuttawillenne sulimmat terwehdykseni, terwehtäkäätte koko Liiwin ja Wiron maata, terwehtäkäätte koko maailmaa!” Wastaukseksi laulajoitten puolelta kaikui korkea hurrahuuto ”Laulopapalle”, heidän rakastetulle johtajalle ja puolustajallensa. Herra Jannsen otti wielä kerran puhuaksensa, esittäen hurraa H.K.M:tillensa. "Ainoastaan semmoisen hallitsian aikana, kuin Aleksanderi toisen”, lausui hän, woi näin kaunis juhla olla mahdollinen, kaikukoon siis korkea hurra hänelle!" Wielä muutamia kiitos- ja jäähywäispuheita, jonka perästä hra Hurt esitti wiimeisen hurrahuudon Wiron kansan edistymiselle, ja juhla oli loppunut.

* * * * *

Suomessa lienee se luulo jokseenkin yleinen, että Wirolainen talonpoika, werrattuna suomalaiseen, on jokseenkin alhaisella siwistyksen kannalla. Ja eräässä kohden tämä luulo onkin oikea, Suomalaisen wapaammat yhteiskunnalliset ja wiimeisinä aikoina waltiolliset olot owat paljon lawentaneet hänen näky-alaansa sekä kartuttaneet hänen mieltymyksensä ja osanottonsa yhteisiin asioihin. Hänen tilansa wapaana talonomistajana on hänelle antanut wakaan itsenäisyyden tunteen. Hän tietää olewansa oma herransa. Tämän kautta koko hänen käytöksensä on turwallisempi, tottuneempi, kuin hänen Wirolaisen weljensä. Se on tietty, että ne päinwastaiset olot ja suhteet, joissa tämä on elänyt, paljon owat waikuttaneet hänen luonteesensa. Waltiollisista asioista hän aina, sitte kuin Saksalaiset saiwat hänet kukistetuksi, on ollut pois-suljettu, ja Hänen osan-ottonsa yhteiskunnallisiin asioihin on wasta alullansa. Hänen näky-alansa täytyy siis olla jokseenkin ahdas, hänen mieltymyksensä yhteisiin asioihin jokseenkin rajoitettu. Hänen omistus-oikeutensa epäswakaiset ja armon-alaiset seikat ww. 1819 saakka ja de facto suureksi osaksi wielä nytkin, owat waikuttaneet sen, ettei hän koskaan tunne seisowansa wakawalla pohjalla. Hän on siis arka-luontoinen ja ujostelewa. Mutta tämä ei kuitenkaan ole herwottomuudeksi eikä pelkuruudeksi katsottawa. Hän woi wihata sortajaansa ja hän woi miehissä wastustaa häntä, jos jonkun johtajan saa. Mutta hän woi myöskin rakastaa, ja innolla rakastaa sitä, joka hänen hyödyksensä työtä tekee. Suomalaisella on siis enemmän waltiollista ja yhteiskunnallista siwistystä, Wirolaisen olot owat enemmin patriarkalliset. Mutta jos luulee, että Wirolainen kirjallisessakin suhteessa on alhaisemmalla kannalla kuin Suomalainen, niin minun luullakseni suuresti erehtyy. Todistukseksi olkoon Wirolaisten sanomalehtien suuri, meidän oloihimme werraten, erinomaisen suuri tilaajain määrä. Niin on esimerkiksi mahdollinen, että uusi wirolainen kuukauskehti ”Wesilane” woi toiwoa 2000 tilaajaa. Näin suurta tilaajain määrää ei mikään suomalainen kuukauslehti woisi uneksiakkaan, ja kuitenkin on Wirolaisia ainoasti 800,000, kun Suomalaisia on toista wertaa enemmän. Todistukseksi olkoon myös koko ylhäällä kuwailtu juhla. Se on tietty, ett'ei kenenkään päähän woisi lentää ajatus koota kansaa, joka olisi aiwan raaka ja siwistymätön, wiettämään kansallista laulu-juhlaa, ja wielä wähemmin tämmöinen ajatus woisi johtua niin ymmärtäwäisen ja käytännöllisen miehen päähän kuin hra Jannsen'in, Tähän tulee että, lupaa juhlan wiettämiseen saatiin odottaa, Jumala tietänee mistä syistä, lähes kaksi wuotta, niin että laulu-wihot woitiin jakaa wasta kuusi wiikkoa, ennenkuin juhla oli pidettäwä. Että 800 miestä, suurimmaki osaksi talonpoikaista säätyä, näin lyhyellä ajalla, joka wieläkin oli kylwön aika, ennätti harjaantua kelwollisella tawalla laulamaan ne 27 laulua, jotka wihko sisälsi, edellyttää jokseenkin suurta tottumusta kirjojen wiljelemiseen.

Kun ensi-kerran Maariankirkon parwesta näin alhaalla kirkossa kokoontuneet laulajat, harmaantuneita ukkoja, täysi-ikäisiä miehiä, iloisia nuorukaisia, tulin heti aiwan itsestäni wertaamaan näitä seikkoja meidän oloihimme. Olisiko tämä mahdollista Suomessa? Ja kun minulta sitten kysyttiin: teistä Suomalaisista lienee tämä jokseenkin wähäpätöistä? niin täytyi häpeällä wastata: meillä tämä olisi aiwan mahdotonta. Eroitus on siinä, että meillä kansakoulu-asiat wielä owat aiwan alkeilla, kun sitä wastoin Wirolaisilla jo kauan on ollut hywä kansakoululaitos. Kansakouluja heillä on kahta laatua, korkeampia ja alhaisempia, tahi "kihelkonnakoolid" (pitäjänkoulut) ja ”kogokonnakoolid” (kartanon alueen koulut). Useimmissa, ehk'ei kaikissa pitäjissä on yksi kihelkonnakool ja jokaisessa, kogokonnassa on 1—3 alhaisempaa koulua, niin että monessa pitäjässä on niitä 20—30. Muutamia wuosia sitten on säädetty että 500 hengen päälle pitää oleman yksi kogokonnakool. Näiden koulujen oppi-määrää en warmaan tunne, mutta, jollen aiwan wäärin muista, luetaan korkeimmissa kansakouluissa myöskin wieraita kieliä s.o. Wenäjän ja Saksan kieltä. Opettajain walmistamista warten on Walgan kaupungissa, pohjoisessa osassa Lättiläisten alueella, seminari, josta sekä Lättiläisten että Wirolaisten korkeammat koulut saawat opettajansa. Paitsi sitä on ainakin yksi, jollei useat pienemmät seminarit, joissa alhaisempien koulujen opettajiksi pyrkiwät saawat opetuksensa.

Kuten tietty, ei woi kehua näiden maakuntien waltiollista eikä yhteiskunnallistakaan tilaa hywäksi. 1819 wuoden asetus kyllä lakkautti orjuuden sekä määräsi osan aateliston maata warsinaisen wäestön ostettawaksi. Mutta asetuksen kautta wapautetuilla orjilla tietysti ei ollut rahaa käsissä. Niiden täytyi siis arentimiehinä pysyä herrainsa mieliwallassa ja hoitaa sitä maata, jota heillä oli oikeus ostaa, waikk'ei siihen ollut rahaa. Kartanoherran oli Yhä wielä walta korkealla arennilla estää heitä rahaa kokoomasta sekä muutoin rasittaa ja waiwata heitä monella tapaa, niin ettei heidän tilansa ensi aluksi de facto tullut entistänsä paljoa paremmaksi. — Se etu heillä kuitenkin nyt oli, että heidän wallassansa oli muuttaa pois kartanosta, jos he nimittäin woiwat muulla tapaa elää. Wasta wähitellen muuttuu maa kansan omaksi. Wirallisten ilmoitusten jälkeen on Liiwinmaassa nykyään myyty maata aatelistolta rahwaalle noin 16,000,000 ruplan edestä. Tämä summa wastaa 24,54 prosenttia sitä maata, jonka rahwas asetuksen mukaan saa ostaa. Näistä 24,54 prosentista on suurempi osa, eli 28,19 prosenttia Wirolaisen wäestön hallussa ja pienempi, tahi 21,35 prosenttia Lättiläisen wäestön oma. Wironmaalla taas on aatelistolta ostettu ainoastaan 4 prosenttia. Syy tähän suureen eroitukseen kuulin olewan sen, että Liiwinmaan rappiolle joutunut aatelisto katsoo hyödyksensä krediitti-kassalle (Credit-Kasse) Riiasta hypotiseerata maatansa ja sitte myydä sen korkeaan hintaan. Riikaan laitetusta pankista saawat talonpojat kuoletus-lainoja, joilla maata ostetaan. Niiden täytyy siis ostaa maansa aiwan kalliiseen hintaan, mutta katsowat sitä kuitenkin paremmaksi, kuin olla ilman. Tallinnassa on myös ollut talonpoikais-pankki, johon wuotuisilla maksoilla talonpojilta jo on koottu 15,000 ruplaa. Mutta kassan asian-omaiset hoitajat rupesiwat pelkäämään, että maa liian suuressa määrässä joutuisi rahwaan haltuun, ja päättiwät sen vuoksi käyttää tämän summan jollakulla muulla tawalla. Wirolaisten hyödyksi se kumminkin oli käytettäwä; se siis annettiin Wirolaisen tuomiokirkon rakentamiseen Tallinnaan.

Lukia woi arwata, että asiain näin ollessa, wirolaisen kansan ja saksalaisten herrain wäli ei woi olla hywä. He seisowat wastakkain niinkuin kaksi wihollista. Jotakin sydämen sidettä niiden wälillä ei ole. Toinen päästää ainoasti wastahakoisesti käsistä saaliinsa, jota toinen katsoo selwäksi omaisuudeksensa ja kaikella tapaa tawoittaa. Wirolainen kutsuu Saksalaista "lambawaras", Saksalainen käyttää Wirolaisista pilkallisesti sanaa "maa-rahwas". Ainoasti yksityiset arweluttawat waltiolliset seikat woinewat johonkin määrään saattaa Saksalaiset mielen-malttiin ja myöntymyksiin. Eräs saksalainen sanomalehti Tartossa "Neue Dörptsche Zeitung" lausui, kertoessansa juhlasta, wirolaisista laulajista näin: "Jos juhlaan kokoontuwia wirolaisia laulajoita ei juuri ollut pelätty, oli heidän tulonsa kuitenkin tuntunut johonkin määrin mieltä-rasittawalta Tarton asukkaille [Sopii kysyä: keille? Tartossa on 10,000 Wirolaista, 9000 Saksalaista, 1,800 Wenäläistä, 160 Lättiläistä ja 315 omnium linguarum.] (auf die Einwohner Dorpats einen gewissen Druck ausgeübt), joten uusi asia tekee. Mitä on Wirolainen waatiwa? Kuinka pitää häntä kohdella? Mutta ainoasti riemua näkyi nyt yhtiön-huoneesen kiitäwien wierasten kaswoista, ja ainoasti tyytywäisyyttä heille onnea matkaan toiwottawien majauttajain silmistä". Nämät sanat osoittawat jokseenkin selwästi mielialat, toisella puolella ääretöntä ylenkatsetta, toisella puolella wihaa, molemmilla epä-luuloa, mutta kuitenkin saksalaisten puolelta myöskin koetusta luuletella ihmisiä, että keskinäinen wäli muka on aiwan hywä. Nämät tunteet ja tarkoitukset kyllä juhlan kestäessä tuliwat ilmiin. Wirolaiset kyllä oliwat hywin rauhalliset ja käyttiwät itsensä aiwan kunnollisesti. Myöskin riemua loisti heidän silmistänsä. Mutta että sywä wiha asui sydämen pohjassa, tuli myös ilmiin. Niin esimerkiksi kerran tapahtui, että kenraalikuwernööriltä Riiasta tuli saksalainen lennätinsanoma. Tämä luettiin ensin saksaksi, mutta, kun se sitte oli wiron kielelle käännettäwä, luettiin sitä wähän kankeasti, en tiedä siitäkö syystä, ettei lukia todellakaan oikein hywin osannut wiron kieltä, wai senkö tähden ett'ei kääntäminen käynyt niin nopeasti. Kuinka lienee ollutkaan, seuraus oli se, että joltakin taholta äkiästi huudettiin: ”kas ta ole Eestimees wõi Saksamees?” (Onko hän Wirolainen: wai Salsalainen?) Niin että jonkun täytyi nousta ylös estraadille ja wakuuttaa: ”kül ta on Eestimees” (kyllä hän on Wirolainen). Samassa tilaisuudessa — se oli kilpajuhlassa wiimeisenä juhlapäiwänä —, tapahtui myöskin, että tuli lennätinsanoma ritariston edustaja-kunnalta Riiasta. Muitten lennätinsanomien tullessa kaikui aina loppumattomia hurra-huutoja, nyt oltiin aiwan ääneti. Kuitenkin oli seuraawan päiwän ”Neue Dörptsche Zeitung'issa” luettawana, että mahdottoman jyrisewä (”gewaltig donnerndes”) hurra seurasi sen lukemista. Se on kunniallista walehtelemista, kuin jokainen sitä ymmärtää walheeksi, ja woisi meilläkin olla esimerkiksi kansallisuuden wastustajille.

Mutta jos Saksalaiset koettawat luuletella ihmisiä, että heidän ja Wirolaisten wäli on hywä, on siihen syytäkin. Jokainen tietää, että näiden maakuntien waltiollinen tila näinä aikoina enemmin, kuin koskaan ennen, on ollut arweluttawalla kannalla. Muutamat wenäläiset sanomalehdet, Moskowskia Wädomosti ja Golos, joitten siwistystä sekä kaunista menetystapaa ja ystäwyyttä Wenäjään yhdistettyjä kansoja kohtaan mekin täällä Suomessa olemme olleet tilaisuudessa oppia tuntemaan, owat tehneet ankaran päällekarkauksen heidän maakunnallisia oikeuksiansa wastaan. Riita syttyi ilmituleen, kun Wenäläinen kirjailija, J. Samarin kirjassansa Wenäjän rajamaista otti tutkiakseen Itämeren maakuntien laillisia oikeuksia. Tähän kirjaan antoi hra C Schirren, Wenäjän historian professori Tartossa, hywin woimakkaan wastauksen, nimeltä: ”Livländische Antwort an Herrn Juri Samarin” (Liiwiläinen wastaus hra J. Samarinille). Molemmat kirjat kiellettiin, hra Schirren pantiin wiralta pois ja hänen täytyi muuttaa Saksanmaalle. Hänen kirjansa ei jäänyt ilman wastauksetta. Wenäläinen historioitsia Pogodin Moskowassa on Golos nimisessä sanomalehdessä julkaissut kirjoituksen, jonka tarkoitus juuri on toisistansa eroittaa warsinaisen wäestön ja saksalaisen aateliston edut. Tästä merkillisestä kirjoituksesta katsomme sopiwaksi tässä tehdä otteen, osoittaaksemme asiain nykyistä tilaa. Ensi aluksi, hän sanoo, olette wäärässä, kun nimitätte wastauksenne liiwiläiseksi. Liiwiläisillä, jotka owat antaneet nimen Liiwinmaalle, Wirolaisilla, joilta Wironmaa on saanut nimensä, ja Kuurilaisilla, Kuurinmaan wanhimmilla asukkailla, ei ole mitään yhteistä Saksalaisten kanssa, jotka owat teidän walituswirsienne esineenä. Nämät kansat owat Wenäjän wanhoja asukkaita, jotka siitä ajasta asti, kuin Saksalaiset asettuiwat heidän keskelleen, owat pitäneet ankarinta wihaa näitä kutsumattomia wieraita wastaan ja kaikella tapaa koettaneet wapauttaa itjenjä heidän ikeensä alta. Heidän täytyi antautua yliwoiman alle wasta silloin, kun Mongolit laskiwat Wenäläiset waltansa alle ja siis estiwät heitä näitä kansoja auttamasta. Mutta ei tälläkään asialla he lakanneet werisiä kapinoita tekemästä. Mainittakoon esimerkiksi talonpoikaiskapina Wironmaalla 1343 kaksi sataa wiisikymmentä wuotta jälkeen teidän maahan asettumisenne. Semmoinen asiain laita on jatkunut tähän asti, sillä Saksalaiset eiwät suinkaan woine siitä kehua, että maan-asukkaat owat heihin mieltyneet; päin wastoin nämät ehtimiseen muuttawat pois ja jättäwät joukottain maan, jonka he owat hiellänsä, werellänsä kastaneet. Koko Pietari on kahden wuoden kestäessä nähnyt nuot jokaista jaloa sydäntä liikuttawat näyt, kun onnettomat Wirolaiset puolisalastomina ja nälästyneinä, pienoiset lapset kainalossa, tulwasiwat Pietariin hakemaan apua ja turwaa ystäwälliseltä kansalta, heidän luonnollisilta puolustajiltansa. Nämät maan-asukkaat, jotka owat Liiwinmaan oikea kansa, eiwät ole yhtään mieltyneet teidän työhönne, waan päin wastoin he siunaawat hra Samarinin nimeä, hänen, joka on koroittanut ääntänsä heidän puolustuksekseen. Ei teidän wastaustanne siis millään muotoa woi sanoa liiwiläiseksi; korkeintaan woidaan sitä saksalaiseksi nimittää. — Te puhutte joka paikassa Itämeren-maakunnista aivan niinkuin ne olisiwat yksin-omaisesti saksalainen maa, niinkuin siellä olisi ainoasti Saksalaisia asumassa ja hallitsemassa. Te ette ole tietäwinänne mitään maan ikiwanhoista herroista, Wirolaisista ja Lättiläisistä, aiwan niinkuin niitä ei olisi olemassakaan. Te unhoitatte, että tähän maakuntaan kuuluu kaksi aiwan erilaista ainetta: maanasukkaat, s.o. Wirolaiset ja Lättiläiset, sekä wieraat, s.o. Saksalaiset, jotka owat wähälukuinen wäestön osa, mutta kuitenkin owat anastaneet koko maan; te ette ole tietäwinänne ett'ei ole enemmän kuin 200,000 Saksalaista, ja sitä wastoin 2,000,000 Wirolaista ja Lättiläistä ja että te werrattuina muuhun wäestöön, olette kuin 1:10. Te puhutte aina omistuksesta ja omaisuudesta: ”me”, ”meidän”, ”meidän oikeutemme”, ”meidän maamme”, aiwan niinkuin te olisitte maan koko wäestö. Mutta sallikaatte minun kysyä, mitkä te olette? mistä ja koska te olette tulleet? Mistä syystä se olisi teidän maa, ja mitä oikeus teillä siihen on? Eikö Ruotsi samalla oikeudella woisi sanoa: me, meidän? Eikö Tanskakin, siinä tapauksessa, ole koroittawa ääntänsä sanomaan: me, meidän? Viimein Puolakin on äänekkäämmin kuin kaikki muut huutawa: me, meidän! Jopa wanhat saksalaiset piispatkin wiimein nousewat kiwihaudoistansa Riian tuomiokirkossa korkealla äänellä huutamaan: pois, kaikki tämä on meidän.

Kirjoittaja tuo sitte esiin Wenäläisten ikiwanhat oikeudet Liiwinmaahan, sekä rupee sen jälkeen tutkimaan sitä traktaattia, johon Saksalaiset nojautuwat. Traktaatissa, jonka kautta Liiwinmaan Saksalaisille myönnytettiin heidän wanhat oikeutensa silloin kun he antautuiwat Wenäjän alle, on eräs klausuli, joka kuuluu näin; ”sen mukaan kuin ne soweltuwat waltakuntamme lakiin ja asetuksiin”. Tämän klausulin mukaan, arwelee kirjoittaja, ei woi enää tulla kysymykseenkään että nämät oikeudet pidettäisiin woimassa. Jokainen waltakunta maailmassa on muutoksen alainen ja noudattaa omia edistyslakejansa. Wallan-kumous tapahtui Franskanmaalla; se ei ainoastaan häwittänyt kaikkien maakuntien yksityisiä etu-oikeuksia, waan myöskin koko maan yhteisen lain-säädännän. Woitiinko silloin waatia, että Elsass'in ja Lothringin läänityslaitokseen koskewat etu-oikeudet pidettäisiin woimassa. Ja silmiemme edessä tapahtuu itse Saksanmaallakin asioita, jotka kokonaan sotiwat hra Schirren'in waatimuksia wastaan. — Wenäjä Aleksanderi II:sen hallitessa ei ole sama kuin Pietari I:sen hallituksen aikana. Wenäjän hallitsia panee tähdellisiä muutoksia toimeen waltakunnassansa, mutta maakunnassa, joka 150 wuotta sitten walloitettiin, pitäisi kaikki oleman samassa tilassa kuin sitä walloitettaessa!

Se, joka ei näe, mikä on tarkoitus näissä hra Pogodin'in sanoissa, on sokea. Taitawasti on hän tehnyt rynnäkön kipeintä kohtaa wastaan. Saksalaiset owat maan-asukasten sortajat, Wenäläiset heidän luonnolliset ystäwänsä. Wenäjän waltakunta ei woi kärsiä, että muutamia tuhansia saksalaisia herroja on sortamassa 2 miljoonaa waltakunnan alamaisia, nojautuen ainoasti muutamiin pergamentti-kääryihin. Asema on sangen waikea ja waarallinen. Saksalaiset itse sen kyllä ymmärtäwät; he sanowat: ensin Puola, sitten ”me”, ja wiimein Suomi. Sen tähden he koettawat kaunistella tilaa niin paljon kuin mahdollista. Molemmat puolet erehtywät. ”Jos Saksalaisilla olisi wähintäkään waltiollista älyä, he rupeisiwat yksiin neuwoihin Wirolaisten kanssa”, sanoi Tartossa eräs wieras, joka oli enemmän politiikia nähnyt kuin moni muu. Tähän wastattiin Wirolaisten puolelta, että Saksalaiset mieluisemmin häwiäisiwät kuin tahtoisiwat Wirolaisiksi muuttua. Tässä on kipein kohta. He kamppailewat ainoastaan omien etu-oikeutensa edestä, maasta ja kansasta he eiwät yhtään huoli; mutta he eiwät myöskään ymmärrä, että he itse owat aiwan mitättömiä, jollei heillä ole tukea kansassa, jos nojautuwat ainoasti wanhoihin pergamentti-kääryihin. Sen sijaan, että heidän pitäisi wapaaehtoisesti tekemän kaikki, mitä woi, wirolaisen siwistyksen jouduttamiseksi, tekewät he wastahakoisesti myönnytyksiä sen mukaan, kuin heidän on pakko niitä tehdä. Epä-kohta on silmäänpistäwä. Koko maakunnassa esim. ei ole yhtäkään korkeampaa koulua, jossa kansan kieli olisi opetus-kielenä, Tartossa on Wirolainen wäestö lukuisampi kuin saksalainen, mutta että tänne laitettaisiin korkeampi wirolainen koulu, siitä ei liene ollut kysymystäkään.

Toiselta puolen myöskin Wenäläiset erehtywät. Ensiksi he luulewat tahi owat luulewinansa maan-asukasten tilaa paljoa huonommat, kuin se todellakin on, ja toiseksi he luulewat, että kaikki, mitä täällä tapahtuu, on Saksalaisten tekemää. Niin he wäittäwät, että 1819 wuoden asetus teki rahwaan tilan entistänsä huonommaksi; sillä orjuus maan-omistuksen kanssa on parempi kuin wapaus ilman maatta. Samalla tapaa he myöskin owat koettaneet luuletella maailmaa, että tämän kesän juhla on Saksalaisten toimeen panema. Saksalaiset muka riemuitsewat siitä, että kansa kokonaan pantiin pois maa-tiloiltansa ja sen wuoksi he nyt owat panneet toimeen "talonpoikien maalta pois-panemisen juhlan."

Mutta mitä Wirolaiset itse, "maan iki-wanhat herrat", näiden riitojen kestäessä tuumaawat? Mihin puolueesen he kallistuwat? Tähän kysymykseen lienee waikea antaa oikea wastaus. Wirolainen talonpoika: ei ole tottunut sekaantumaan waltiollisiin riitoihin; hän turwaa Jumalan kaikkiwaltiaan apuun, tekee työtä ja pyrkii eteenpäin siwistyksen tiellä. Siwistyneet Wirolaiset taas luonnollisesti eiwät tahdo muuttua Wenäläisiksi eikä Saksalaisiksi. Mutta waltiollisessa suhteessa he pitäwät Saksalaisia wähemmin waarallisina. Saksalaisten kanssa he kyllä luulewat tulewansa toimeen, waarallisemmat owat Wenäläiset. Wiha Saksalaisia wastaan on kuitenkin niin ankara, että nuorempain kansallis-kiihkoisten joukossa niitäkin on, jotka kentiesi eiwät mielipahalla näkisi, jos Wenäläiset ajaisiwat Saksalaiset takaisin siihen, mistä he owat tulleet. Se olisi hywin haitallista Wirolaisuudelle, jos eri-mielisyys ja ehkä eri-puraisuuskin nousisi siinä, missä yksi mieli, yhdistetyt woimat tarwitahan paremmin kuin missään muualla, sillä asiain laita on todellakin waikea.

Olen jo ennen tullut maininneeksi, että meistä Suomalaisia Wirolaisten puolelta joka paikassa ja tilaisuudessa kohdeltiin suurella, sopii sanoa innollisella, ystäwyydellä. Se on luonnollinen asia, että Wirolaisen sydämessä muisto sukulaisuudesta Suomalaisten kanssa on säilynyt paremmin kuin Suomalaisissa. Heidän tilansa on melkein aina ollut waikeampi ja epäwakaisempi kuin Suomalaisten. He owat aina nähneet ainoastaan wihollisia ympärillänsä; he owat siis wakawasti luoneet silmänsä siihen suuntaan, missä heillä on ollut ainoa ystäwänsä. Wirolaisten seurassa Suomalainen aina on tuntewa sydämensä tykkiwän lämpimämmin kuin muutoin; hän on tuntewa, että he owat saman äidin lapsia kuin hänkin, ja hän on rakastawa ja kunnioittawa kansaansa, hän on rakastawa ja kunnioittawa suomalaisuutta enemmin kuin sitä ennen. Lukian suosiolla tahdon mainita muutamia esimerkkejä, jotka kauniilla tawalla näyttäwät, että yllä-mainittu ystäwyys Suomalaisia kohtaan ei ole mikään waltiollinen temppu, waan asuu itse kansan sydämessä. Kun me Suomalaiset toisena juhla-päiwänä konsertin jälkeen tulimme. "Wanemuine-yhtiön" puutarhaan ottamaan osaa juhla-päiwälliseen, tuli meidän luoksemme kaksi Wirolaista, jotka edeltäkäsin pyysiwät anteeksi sitä, ettei jotain juhlallisempaa maljaa woitu Suomelle esitellä. Se ei woi olla waarallista teille, arweliwat he, mutta meille siitä woi olla waara; sillä pienin ja wiattominkin seikka täällä on selitysten ja wääristelemisten alainen. Juhlan kestäessä tapasin siwumennen hra Hurt'ia. Olkoon edes-wastaus minun, lausui hän, mutta minun täytyy sanoa muutamia sanoja Suomelle. Kotwan kuluttua hän nousikin tribuuniin ja lausui innollisen kiitoksen Suomalaisille, että he todellakin oliwat muistaneet heidän juhlansa. Kun sitte allekirjoittanut nousi tribuuniin muutamilla Suomalaisilla sanoilla kiittämään Wirolaisia heidän ystäwyydestänsä Suomea kohtaan sekä toiwottamaan heille onnea ja menestystä heidän pyrinnöissänsä, niin puhujan alas-astuessa jota haaralta kokoontui talonpoikia hänen ympärillensä, jotka molemmin käsin käteen tarttuen osoittimat ystämyyttänsä. Waikka he eiwät sanoja ymmärtäneet, Luulin sitte heidän lausuneen hra Jannsen'ille, kaikui kieli heille kuitenkin niin tutulta; "se tungis niin südamesse, et süda sulas sees" (se tunki niin sydämeen, että sydän suli sisässä). Kohta Elago-huutojen waiettua nousi hra Jannsen ylös penkille ja puhui wahwalla äänellänsä, lämpimästä sydämestänsä, muutamia sanoja, ”Eestirahwas”, lopetti hän, ”pitäkäämme aina yhtä Suomalaisten kanssa”. Lopuksi nousi hra Hurt wielä kerran tribuuniin ja käänsi suomalaisen puheeni wiroksi. Myös senraawana päiwänä, kilpa-juhlassa, olimme tilaisuudessa kuulla tämän ystäwyyden puhuwan kansan suusta, Useat laulut laulettiin suomalaisilla nuoteilla ja useissa lauluissa puhuttiin Suomesta. Niiden joukosta panin seuraawan paperille:

Oh Eestivennad tõuske üless'
Ja ühel healel laulgem kõik
M'e Eestimaale, kelle süles
On mie armas kodupaik,
Kus priius meile ammu õitseb
Ja tarkus hakkab kosuma.

Kas aga elab meie sugu
Siin üksi veikel Eesti ra'al?
Se oleks, sõbrad, kurblik lugu:
Meil on veel vennad Suomemaal,
Kes vanast vägev rahvas olnud;
Neist olema üks oksake.

Naad on meist ammu ette jõudnud
Eesmärgiks võivad olla meil;
Naad oma keelt on tõsta nõudnud,
Ka suurkool ehteks õitseb neil.
Sest venna-armastuses hüüdkem: —
Keel, kool ja rahvas elago!

[Vennad = weljet — tõuske = nouskaatte — healel = äänellä — M'e = meidän — kelle = (kenen) jonka — priius = wapaus — ammu = ammoin — õitseb = kukoistaapi — tarkus = (tarkkuus) wiisaus— hakkab = rupee kosuma = (kostumaan) waurastumaan— Kas aga elab = mutta elääkö — veikel = wähäisessä — oleks = olisi — sõhrad = ystäwät — kurblik = surullinen — lugu = (luku) asia — oksake= oksanen — Naad = ne — tõsta = nostaa — nõudnud = (neuwoneet) koettaneet — suurkool = (suuri foulu) yli-opisto — ehteks = koristeeksi — sest = siitä (syystä) — armastuses =rakkaudessa — hüüdkem = huutakaamme.]

Myös sekin todistaa kansassa elämää ystäwyyttä ja tietoa sukulaisuudesta Suomalaisten kanssa, että juhlan kestäessä useat talonpojat oliwat kysyneet, mitkä kirjat pitäisi ostettaman, että oppii Suomen kieltä, jonka johdosta päätettiin tilata muutamia kappaleita hra Aminoff'in sanakirjaa.

Tässä ei ole tilaisuutta ryhtyä Wiron ja Suomen kielen wertaamiseen toisiinsa, eikä tutkia sitä, woisiko niistä kielistä syntyä yksi kieli, tahi mihinkä määrään ne olisi mahdollinen saattaa toisiansa lähestymään. "Minusta", lausui kuuluisa kielentutkia akadeemikko Hunfalvy, "minusta, joka seison ulkopuolella kumpaakin, ne owat ainoasti kaksi murretta, ja teidän molempien tarwitsee wälttämättömästi pyrkiä näiden kielten yhdistämiseen". Olkoon kuinka tahansa, warmaa on, että kummallenkin puolelle olisi moni etu suuremmasta hengellisestä yhteydestä näiden kansojen kesken, kuin niillä nykyään on. Sen tähden myös moni Wirolainen warmaan lähettäisi poikansa meidän yliopistoomme, jos tämä waan enemmin suomalaistuisi, ja meiltä kysyttiin jo tawallisia hintoja täällä Helsingissä.

Lukia kysynee: miltä nuot wirolaiset talonpojat näyttäwät? onko heillä mitään tulewaisuutta? Mitä siihen wastaan? He oliwat näöltänsä ja luonteeltaan peräti Suomalaisia, se waan että he ehkä oliwat wähän wireämpiä ja että he enemmin kuin Suomalaiset owat säilyttäneet kansallispukujansa, jotka osittain oliwat aiwan kauniita. Kun kaikki 800 laulajaa lippuinensa käweliwät juhla-saatossa, oli se todellakin ilahuttawa näky ja telegrammi Pietariin oli oikeassa, kun siinä sanottiin: ”Wirolaiset joukossa tarjoowat ymmärtäwäisyyden (intelligens'in) kuwan”. Mitä heidän tulewaisuuteensa tulee, siitä ei kenkään woi mitään sanoa. Se on kaikkiwaltiaan kädessä; mutta toiwokaamme, että kansa, joka uuden wuosisadan kowimman orjuuden perästä wielä kestää, jolla silloin wielä on kansallistuntoa, siweydellinen woima ja wahwa halu pyrkiä edespäin siwistyksen uralla, että semmoinen kansa wiimein on pääsewä onnelliseen tarkoitusperään.

Suomessa ja Wirossa owat monet kohdat niin yhtäläiset ja toiselta puolelta taas niin erinkaltaiset, että niiden wertaileminen tosin olisi sangen wiehättäwää. Mutta lukia woinee jo itse tehdä päätöksensä, jonka wuoksi jätän kaikki wertaamiset sikseen.

* * * * *

Tartosja erosin matka-kumppalistani, hän kun lähti Pietariin, mutta minä suoraan kotiin. Meitä oli Tartossa ylipäänsä, sekä erittäin hra Jannsen'in talossa, jossa meidän oli onni majailla, kohdeltu niin suurella ystäwyydellä, että todellakin haikealla mielellä istuin hra Hunfalvyn waunuihin — hän oli minulle hywäntahtoisesti: tarjonnut siaa waunuissansa Tallinnaan asti jättääkseni paikan, jossa olin niin paljon ilahuttawaa nautinnut.

Paluu-matkasta ei ole paljon mainittawa. Ilma oli kurja ja, koska tie ei ollut posti-tietä, hinnat erinomaisen kalliit. Tartosta Willantiin — waihetukseksi olimme lähteneet toista tietä takaisin — maksettiin esim. 75 wirstasta 12 ruplaa hopeassa. Willannin edustalla on lawea kenttä. Mielenkuwituksessani muuttui se siksi tappelu-tantereeksi, jolla Wirolaisten kansallis-uros Lemmitty kaatui kalpa käteen, taistellen kansansa wapauden edestä. Ehkä niin olikin. Hra Hunfalvyn kanssa käwimme matkalla wirolaista asuntohuonetta katsomassa. Se oli meidän huonointen pirttien laatuinen; semmoista ei nyt enää monessa paikoin Suomessa liene olemassa. Ikkunoita ei ollut; laattia oli multaa. — — —

Tallinnasta tulin höyrylaiwalla Nikolai'lla Helsinkiin. Wiimeinen muisto Wironmaalta oli se, että, kun Tallinnan satamassa istuin laiwalla sen lähtöä wartomassa, kuulin muutamien saksalaisten soimauksia Suomalaisia wastaan siitä syystä, että salongissa oli polttamisen kielto luettawana kolmella muukalaisella kielellä, mutta ei suomeksi. Die Finnen sind doch sehr bescheiden”, lausuiwat he nauraen. — Minun täytyi malttaa mieltäni, sillä he eiwät tunteneet meidän olojamme, eikä siis tietäneet minkälaisia Suomalaisin laiwan omistajat oliwat, mutta itsekseni arwelin: ”die Finnen find doch nicht so bescheiden”.

Jälkimaine.

Tämän wihkosen ilmestymisen alku ja syy on seuraawa: wiime kewäänä lähetti se komitea, jonka oli johtaminen kesänä Tarton kaupungissa Liiwinmaalla wietettäwää riemu-juhlaa, muutamille kansallisuuden edustajille täällä Suomessa kutsumuksen ottamaan osaa mainittuhun juhlaan. Mutta, kun ei kenenkään sopinut täältä sinne lähteä, päätti Kirjallinen Kuukauslehti ja Uusi-Suometar ainakin lähettää kirjeen-waihtaja, joka näihin lehtiin ilmottaisi hawaintonsa juhlasta. Sillä lajilla tuli minun osakseni onni olla läsnä tässä tärkeässä juhlassa. Tämä wihkonen on yli-painos siitä kertomuksesta, jonka hawannoistani matkalla toimitin Kuukauslehdelle. Siihen, että olen antanut sen ilmestyä erinäisenä wihkona, on syy se, että pidän suurempaa henkistä yhteyttä Wiron kansan kanssa Suomalaisuudelle sangen hyödyllisenä sekä tarpeellisenakin. Jos tällä wihtolla woisin rahtuakaan enempää tietoa Wiron oloista sekä mieli-halua niihin lewittää yleisölle suuremmalle kuin se, joka K. Kuukausilehteä lukee, niin se aikomus, jota tällä kirjasella olen tarkoittanut, on täydellisesti saawutettu.

C.G.S.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK MATKAHAWANNOITA WIRON JA LIIWIN MAALTA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

- MATKAHAWANNOITA WIRON JA LIIWIN MAALTA

- THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE