The Project Gutenberg eBook of Soutajan lauluja

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Soutajan lauluja

Kokoelma pieniä runoja

Author: Ilmari Kianto

Release date: September 14, 2024 [eBook #74415]

Language: Finnish

Original publication: Porvoo: Werner Söderström

Credits: Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK SOUTAJAN LAULUJA ***

SOUTAJAN LAULUJA

Kokoelma pieniä runoja

Kirj.

ILMARI CALAMNIUS [Ilmari Kianto]

Porvoossa, Werner Söderström, 1897.

LAULUJEN NIMET:

Soutaja.

Minä ja muut.

Ainainen valitus.

Minä ja muut 1, 2.

Öisiä ajatuksia 1, 2.

Aina vastakkainen.

Minnekkä seilaat?

Itkuinen elämämme.

Epätoivoa.

Isälleni.

Surulaulu äidilleni.

Siskolle.

Hämyn lapsi.

Älä naura.

Katkaistut siivet.

Tulta ja tuhkaa.

Suomalaiselle säveltäjälle.

Vastauksen saatuani toivorikkaalta toverilta.

Salainen tuska.

Käsitykseni helvetistä.

Mun on vilu.

Voi väsyinkö kesken.

Mennyt työkyky.

Väliin yhtä — väliin toista.

Rukous.

Luonto.

Kotoiset rannat.

Kauvan kaivattu sade.

Aallolle.

Sydänmaan lammella.

Käki.

Paimenen laulu.

Aamulaulu.

Elokuun illat.

Kotoisesta kylystä.

Sylityksin.

Huu! pani tuuli.

Syksy on.

Oi kuin pimeää.

Minun ilmani.

Myrskylaulu.

Lunta ja routaa.

Honkalon sointi.

Pulkka-laulu.

Pakkaskuutama.

Rekilaulu.

Lapsuudelleen laulava.

Itkevälle kalliolle.

Meri-idylli.

Kuvailevaisia.

Kaupunkiin lähtö.

Koskella.

Vastatuulessa Oulunjärvellä.

Tervatytön laulu.

Myötätuulessa Oulunjärvellä.

Kerjäläispojan laulu.

Rannalta löytynyt airo.

Lemmenlauluja.

Nuorra.

Tellervo-lauluja, 1-15.

Entinen laulu.

Kaihtimien leijuessa, 1-3.

Kansanlaulu.

Nuorten mieli.

Sinä olet paras.

Haave. 1, 2.

Keveämpää ja raskaampaa.

Markkinahoijakka.

Ne ihanat illat, ne kuutamo-yöt.

Renkinä olleen laulu.

Muistelma..

Leila.

Lampaita ajamassa.

Sointuja rakastavan runo.

No saapa nähdä ja saapa kuulla.

Lessing'iin vetooja.

Hänen vakaumuksensa.

Lentävä lehti — vyöryvä vuori.

Kahtalainen tuuli.

Yhtä ja samaa.

Kumoonpurjehtivia.

Mitä se ihmistä auttaisi.

Mitä mä tuosta.

Rantasipi.

Huuhkaja.

Jörgenson'in »Elämänvalheen ja Elämäntotuuden» luettuani.

Kuolevaa kaikua.

Areenalle heitetty.

Soutaja.

Olen soutaja, soutaja muuan vain,

Yön helmassa yksiksein,

Joka venhyen äidiltä lainaksi sain

Yli ulapan mennäksein.

Kaks' airoa soutoaksein minä sain —

Oli ehyet kumpikin nuo, —

Niin toinenpa katkesi soutaessain

Heti tultua tuulien luo.

Mun siksi nyt soutoni kierohon vie,

Kun maata ma aina en nää —

Niin raskaalta tuntuu jo usein se tie,

Ja on täytymys hengähtää…

Ja silloin ma lauluksi pieneksi saan —

Omat lauluni laulan ma nuo —

Ja vaikka en maatuisi milloinkaan,

Niin laulu se lohtua tuo!

(Helsingissä, helmikuulla, 1887).

I

Minä ja muut

Joskus, kun on mieli musta,

Taikka vaiva vaimaltaa,

Silloin laulun kaikerrusta

Helpommin voi oivaltaa.

Ja kun onpi hämyn hetki,

Pilvipäivä taikka yö,

Eikä maista jalkaretki,

Eikä luista mikään työ:

Silloin vain nää kaihon luomat

Kätehenne kerätkää! —

Kenties hetken tuulten tuomat

Vasta-tunnon herättää.

Ainainen valitus.

Tuhat kertaa aikoneeni

Itseäni parantaa,

Mutta kuiten sortuneena,

Muut' en voi kuin valittaa:

Herra, Herra, miksi loit mun

Mieron rantaa astumaan? —

Inhan elon lammikoissa

Ryönäisissä kastumaan!

Herra, Herra, miksi loit mun

Näin on nuorra hiutumaan? —

Lailla kuusen silvoellun

Hiljallensa riutumaan!

(1895).

Minä ja muut.

»Kuin valju minust' tulos on sun.

Sa kevät! — aika lempiväin!

Mi tuskan tunto levoton mun

On sielussain ja veressäin!»

Puschkin Onegin'issa.

1.

Muilla kevät-tuulahdukset

Rinnan saavat uhkumaan —

Mullen kevät-tuulahdukset

Tuovat kurjan kaihon vaan.

Muille kevät-linnut aina

Laulaa, laulaa ilojaan —

Minä kevät-lintusista

Totta vie — en nautikkaan!

Muille kevät-purot myöskin

Hellin äänin pulputtaa —

Mua puron kuullessain

Kovasti vain janottaa!

Vielä muillen kevät-vuokko

»Hymyy niinkuin enkel'» ain

Minusta on sinivuokko

Pieni, kehno kukka vain!

2.

Puolestani kehuskelkoot

Kevättään ja keijujaan!

Lipein lauluin riehuelkoot

Kevät-tuulen toivojaan!

Minä hämyn leino lapsi

Syksyä vain kiittelen,

Syksyn keltalehtysistä

Lauluinkin solmeilen!

Minä hämyn leino lapsi

Murhettain vain huokailen,

Toivoja kun en mä saanut

Siksi niistä laula en.

(Suomussalmella syksyllä 1896).

Öisiä ajatuksia.

1.

Miks yö on mulle tuttavin,

Miks syksyn taivas valtavin?

— Tuo taivo, jolta harvoin vaan

Luo tähti tuikettaan?

Siks lie se mullen tuttavin,

Siks yö lie mullen valtavin:

— Ett' elämäinkin vainen on

Yö synkkä, valoton — —

2.

On Pohjan tähti-yöhyt,

Soi vieno tuulonen,

Ja luonto lumiturkki

Nyt uinuu vaieten…

Ja kuuhut kultapyörä

Käy yksin kulkuaan,

Se hämäristä häivän

Jo pääsi loistamaan…

Noin luonto tuossa tuutuu,

Noin vetää uniaan,

Ja inehmoiset kaikki

Myös saivat nukkumaan.

Mut miksi minä valvon

Viel' yksin huoneessain —

Ja ummista en silmää

Ja valvon, valvon vain?

Lie lemmen leimu tuima

Kai rintaan syttynyt?

Ja haaveissainko, huima

Ma — kuuta katson nyt?

Tai muuko tuskan tauti

On minuun tarttunut! —

Ja sikskö silmistäni

On uni haipunut?

Ei oo se leimu lemmen,

Ei tuskan tautikaan,

Vaan on se tämä aate:

»Oi tunne itses!» vaan.

(1894).

Aina vastakkainen.

Silloin kun muilla on hupaisinta,

Ja nauruun on keksitty riittävä syy

Silloin mun käypi vakaaksi rinta,

Ja maailma ikäänkuin synkistyy.

Mutta kun toisten on raskasna mieli

Ja äänettömiksi he äkkiä saa —

Silloin — se kumma! — mun heltyvi kieli

Ja kaikki niin hauskana kangastaa!

Minnekkä seilaat?

»Tuli tuuli, otti laian,

Tuli toinen, toisen otti,

Kolmansi kokan repäsi.»

Kanteletar.

Eloni pursi,

Minnekkä seilaat,

Kunnekka kuljet,

Suuntajat sie!

Aaltojen hyöky

Kun ruorisi mursi,

Pirstaksi rikkoi —

Missä nyt tie?

Tuuli kun purjeesi

Reikihin raastoi,

Köytesi katkoi,

Tempasi pois,

Myrskyn kun hengetär

Pilkaten haastoi:

Parhainta sullen

Jo hukkua ois!

Häilyvä haahti,

Vaappera venho,

Minne nyt matkajat

Orpona pois?

Vinha on vauhti

Ja ankara aalto —

Voipa — jos maatua

Vieläkin vois!

Voipa jos valkama,

Suopea suoja,

Rauhaisa ranta

Sun kätkisi vie!', —

Sulienkin vielä

Sois laupias Luoja

Hellivän turvan

Tyynessä siell'…!

Innolla laittaisin

Uuden mä ruorin,

Kestävän, vankan

Ainahisen…

Uudet ois purjeet,

Mastot — ja kaikki,

Uusi myös ohjaaja

Purtosen tuo…

Elämän merta

Nyt varmana seilais,

Uljaana uiskelis

Hyökyjen luo!

(1895).

Itkuinen elämäntunne.

Äitisi itki sun synnyttäessään,

Sun synnyttäessään päälle tän maan,

Äitisi itki — ja itse sä itkit,

Kyynelin sait sinä maailmaan!

Itkulla kenties elosi vietät,

Elosi vietät — ja vaikertelet,

Riemut ja riennot ja elämän riehut

Tuskiksi kenties oivaltelet.

Itkulla kenties elosi huolet

Päätät, kun hautasi avautuu,

Elosi erheistä kaivaten kuolet —

Ja kivusta silloin sun vääntyvi suu.

Ja saattajat ruumiisi itkevät myöskin,

Heilläkin muistosi murheeksi saa,

Millainen hyvään lie ollunna työskin

Kyynelin muistoas viettävi maa.

Näinpä on elämän aamusta saakka

Elämän iltahan itkuja ain,

Näin on olemus vaikea taakka —

Riemuja paljon kun ei ole vain.

Epätoivoa.

Kuusen juuret kuivettuvat,

Vaan ei kuivu kyyneleeni,

Meret suuretkin sulavat,

Ei sula minun suruni!

Kanteletar.

Se on syksyisen päivyen paistetta tää,

Jota eissäni välkkyvi vaan —

Ja ei edes se minun luokseni jää

Kunis sammuu se kerrassaan.

Ja pilvihin peittyvi taivas se tuo,

Niin synkäksi tummuvi maa; —

Koko maailma musta kuin virran vuo…

Ja niin kierona kangastaa!

Oi Luojani laupias, että mun loit!

Näin kelvottomaksi kun sain!

Ja miksikä vieläkin kärsiä voit

Mua maallasi vaivanas vain? — —

Ne on syksyisen pääskysen lauluja nuo,

Mitä korvani kuulostaa —

Se on särkyvän kantelon kaikua tuo…

Ja se kuoloa ennustaa.

(1896 syksyllä).

Isälleni.

(Kirjeessä).

Oi isä-vanha, anteeks' suo

Mun kurja kirjeeni!

Ja unhoittaa sä koeta tuo,

Mi saikin mieleeni!

Sun harmaan pääsi hiustakaan

En hennois harventaa,

Mut mulla, luonto vaivojaan

Ei voinut vaimentaa.

Oon hetken laps', — tiedäthän sen!

Niin altis tuskillen,

Mä lailla rannan kaislojen

Ain taivun tuulillen.

Oon outo kukka taimimaan,

Jot' tuiskut ajelee,

En voimaa saanut kasvamaan,

Kun mua palelee…

(Syysyönä 1895).

Surulaulu äidilleni.

Itke, itke, äiti rukka,

Poikas on niin tunnoton!

Niinkuin rannan kielo kukka

Hiutui aallon huuhtohon.

Itke, itke, äiti raukka,

Poikas on niin onneton!

Aavan ilman hurja haukka

Lapsees' iskenyt kun on.

Itke, itke, äiti armas,

Et sä suotta itkekään!

Lapses' sielu on niin karmas,

Laukes luotto elämään.

Laukes luotto, kuoli usko,

Sijahan sai rauhatuus —

Eikä levon kulta-rusko

Enää taida nousta uus…

Kuulen, äiti, opetusta,

Jolla mua neuvot sa,

Mutta — monta rukousta

Hällen tein jo turhaan ma!

Siskolle.

Neito nuori, sisko rukka!

Miksi itket, huokajat?

Niinkuin kylmän kevään kukka

Pääsi surren kallistat.

Eikö sullenkana päivä,

— Onnen päivyt paista, ei?

Sultakinko häijy häivä

Kirkkaan valon piiloon vei?

Mielen kevään innot peitti?

Taansi tarmon, tärväs työn?

Jako sijaan sullen heitti

Sielun murheen mustan yön

Neito nuori, sisko rukka!

Miksi itket, huokajat?

Niinkuin kylmän kevään kukka

Pääsi surren kallistat.

Hämyn lapsi.

Hämyn lapsi, unten orja,

Vihlovaisten viimain mies…

Enkö koskaan viisastu?

Enkö koskaan muka'u?

Tuolla tähdet taivahalla,

Tuossa mailma — tässä mie;

Mutta minkä ilman alla

Kiertää onnen viittatie?

Missä se, mi soinnuttaisi

Taivaan, mun ja maailman:

Kaikkeuden kielet saisi

Yksin äänin soimahan?

Hämyn lapsi, unten orja,

Vihlovaisten viimain mies…

Enkö koskaan viisastu?

Enkö koskaan muka'u?

(Helsingissä 18/1 1897).

Älä naura!

Älä naura, viisas veikko,

Laulussain jos moinen oon,

Että lausun: purtein heikko

On kuin syössyt kallioon.

Älä naura, vento veikko,

Jos myös pelkään hukkuvain

Ja jos huudan: tuonen peikko

Kärventää jo ruumistain!

Minä vain ne yksin tiedän

Sinä niit' et tuta voi!

Siksi nauruaiskin siedän,

Vaikka tuska rinnass' soi.

Katkaistut siivet.

»Kyllä se maailman ranta sun neuvoo —

Vuotahan veikkonen, vuotahan vaan:

Sultakin maailma lentimet leikkaa,

Sultakin siipesi katkaistaan!»

Siitä nyt mennyt on vuosia monta

Näin tätä mullen kun saarnattiin;

Ja muistan sen selvään, kuinka me sille

Kiistaten joukossa naurettiin

Niin! — Minun siipeni kyllä on poikki

Ja katkaistu lapsuuden lentimen tie —

Mutta ei ennustus ollunna totta:

— Ei niitä maailma leikannut lie!

(16/2 1897).

Tullta ja tuhkaa.

(Mietelmä).

Se, mikä minussa on tulta,

Ei sammunut viel' ole multa —

Mut se, mikä minussa on tuhkaa

On niinkuni raunion ruhkaa.

Ja se mikä minussa on tulta

On elämänhalu ja kulta —

Mut se mikä minussa on tuhka

On kuolemankaiho ja uhka.

Suomalaiselle säveltäjälle.

Sille, joka Suomenkansan

Sydänkieltä oivaltaa.

Sille myös sen säveleitä

Onnistuupi kaijuttaa.

Synkät ovat Suomen korvet,

Valju sen on taivaskin,

Karu onpi maa ja kansa —

Karu usein laulukin.

Mut ei vainen syksyn tuulet

Saloillamme soita ain,

Onhan suvi Suomessakin, —

Suvi siis kai laulullai!

Niinpä laula, laulunluoja,

Suomen surumieltä vain,

Mutta suven sula henki

Huokukoon myös laulustai.

Anna laulus kertoella

Kuinka paljon kylmää on,

Kuinka laululintusetkin

Halla häätää pakohon!

Mutta älä hemme-aikaa

Kuiten huoli salata!

Salli taasen laululintuin

Kotimetsiin palata!

Anna soiton kaikerrella,

Mikä mielet lannistaa!

Mutta miksi kansallemme

Tää on kuiten armain maa

Niin sä laula, laulunluoja,

Suomen surumieltä vain,

Mutta suven sula henki

Huokukoon myös laulustai!

(5/4 96).

Vastauksen saatuani toivorikkaalta toverilta.

Se kirje, jonka nyt eissäni nään — on tulta ja innostusta,

Mut kirje, jonka sä multa sait — oli synkkä kuin syysyö musta.

— Oi ystävä nuori, miksihän näin

Lie kohtalo oikukassa:

Kun toisella liekki on syttynyt juuri —

Jo toisell' on sammumassa!

(Kotona, lokakuulla 1896).

Salainen tuska.

Mua katselivat he

Kuin jotain kummaa vain:

Silmäini syvää juovaa

Ja tummaa katsettain.

»Oot paljon muuttunut!»

He mullen sanoivat,

Ja selitystä siihen

Ikäänkuin anoivat.

»En suinkaan!» lausuin mä,

Hymyillä koittaen,

Ja vaivoin teeskelyllä

Mun tuskain voittaen.

Ja ilman selitystä

He jäivät kaikki näin,

Mut minä selityksen

Salasin sisässäin.

(Matkalla).

Käsitykseni helvetistä.

(Hetkinen mieliala).

Jos elämäni kehno lie —

Ja helvettiin siis viepi tie,

Niin vieköön sitten vain!

Siell' lieskan tuiman kielissä

Ja kekäleiden liekissä

Ma kärsin mielelläin:

Kai kerran kärsimyskin tuo

Se loppuu, — kai ei Herra suo

Mun liikaa kärsiä! —

No niin, jos siis ma kehno lien

Ja helvettiin siis viepi tien'

Niin vieköön sitten vain!

Kun kärsinynnä kyllin oon,

Kai pääsen taivaan karkeloon

Ja puhdas jälleen oon.

Ja enkeleiden laulaissa,

Ja symbaleiden soidessa

Ma elän uudestaan!

Ma elän toista elämää, —

Ikuista, suurta, ylevää,

Ja en voi hairahtaa

(14/11 1895).

Mun on vilu.

»Minkä päivä lämpimämpi,

Sen mun mieleni vilumpi.»

Kanteletar.

Mun on vilu, vaikka vaate

Kylmän torjuu verhollaan, —

Vaikka kiukaan kirkas liekki

Kuumentaakin loimullaan.

Mun on vilu, vaikka kevät

Parhaallaan jo uhkuaa, —

Vaikka paistaa Luojan päivä,

Vaikka roudan luopi maa.

Mun on vilu, vaikka taivas

Lempeäksi leimataan —

Mun on vilu siksi että:

Puuttuu luotto — Jumalaan!

19/4 18961.

Voi väsyinkö kesken!

Voi väsyinkö kesken mä onneton mies

Mun sammuiko tyysten jo intoni lies'!

Ja toimeni määräkö tyhjihin vei!

Ja taistohon enää pontta mull' ei!

Ja kuollakko mullen nyt parhainta ois?

Ja maailman melskeistä nukkua pois?

Ja laulunsa haikea heittää vaan

Kotinsa rantoja kaartelemaan!

Mennyt työkyky.

Ei juokse järki,

Ei luista työ…

Ja luku tuntuu niin raskahalta…

Ja yli kaiken on tumma yö:

»Oi orjamaista,

Oi halpamaista

On kaikki tieteen ja opin työ!»

Mut järki, järki, ei juokse sentää,

Ja työt ne jäävät — kun tunne lentää!

Väliin ylitä — väliin toista.

Usein multa utelette:

»Mikä ootkin luonnoltais?» —

Oi, jos vastata ma voisin!

Ja jos vastuu onnistais:

Väliin yhtä — väliin toista —

Väliin taas — ei kumpaakaan;

Väliin terve, väliin sairas — j

Vaan ei sama milloinkaan!

Mut kun vielä väittelette:

»Mi on siihen sitten syy?»

Niin mä vastata vain tahdon:

Elämäni myrkky-kyy…

(Helsingissä 15/9 1897).

Rukous.

Taivaan Herra, voiman Herra

Herätä ja valista! —

Oon kuin sokko erämaassa,

Enkä tiedä matkasta.

Taivaan Herra, avun Herra!

Suuntaa mua ja ohjaile! —

Oon kuin tuulen tuntureilla

Lennättämä hiutale.

Taivaan Herra, armon Herra!

Päästä mua, avaja! —

Oon kuin mieron kerjäläinen

Oves' eessä huutaja.

II.

LUONTO

Niin kauvan kuin aurinko vaalivi maata.

Ja vuoroin vaihtuvat päivä ja yö —

Niin kauvan ei kannel voi soimasta laata,

Kuinka on valtava luomisen työ!

Kotoiset rannat.

Mun usein eessäin kangastaa

Tuo Kiantojärven ranta,

Ja muistoissani kuvastaa

Sen rannan raikas santa.

Ma jolla lasna kuultelin

Kun aallon impi itki,

Ja jalkojani huuhtelin

Tai juoksin hiekkaa pitkin.

Oi tuota elon valoa!

Oi sitä viatuutta!

Kun povi täynnä paloa —

Ja aina näki uutta!

Ja mullen lauloi lintuset,

Ja mullen hymyi lammet,

Mun tunsi salon sammalet

Ja hongat, Pohjan tammet.

Oi kotiseutu! Puhtoinen

On jäänyt kuvas mulle,

Ja rinnassani ikuinen

Salaupi kiitos sullo!

Kauvan kaivattu sade.

Ja joutui ilta ihana,

Jo päivä himmentyi,

Ja pitkän poudan jälkehen

Nyt taivas liementyi —

Niin hiljaiseksi heltyi maa

Kuin aikois uinahtaa…

Ja kohta alkoi sataa vettä,

Maa-raukalle se oli — mettä!

Kas! — Ilman henki vilvastui,

Ja nurmen nukka raitistui!

Ja lehto urvut auki loi,

Ja kukkasissa helmet soi!

Niin terveheltä tuoksui sää:

Ihana hengittää!

Ma istuin avo-ikkunassa

Ja katsoin lietoon hämärään —

Ma kuulin veden solinata…

Ja ihastuin sen hyminään!

Ja koivun tuoksu täytti maan,

Ja yhä satoi, satoi vaan…

(Kevätkesällä 1896).

Aallolle.

Kun katson järven aaltoa,

Mi rantaa vasten lyö,

Ma tunnen kummaa kaihoa,

Mi mieltä jäytää, syö:

»Oi aalto, aalto, vaahtopää,

Mi sullen suotu on:

Sä nauttia saat elämää, —

Saat rannan suutelon!»

(1894).

Sydänmaan lammella.

Yöhyt ol' lempeä:

Pilvessä taivas,

Luonnossa tyyneys,

Rauhassa maa —

Ja hiljaisna uinui notkossa korven

Äänetön lampeni tuo. —

Silloin mun silmääni

Kyynele nousi,

Yön hämärissä

Itkin kuin laps; —

Ja hiljaisna uinui notkossa korven

Äänetön lampeni tuo. —

Miksikä itkin? —

En minä tiennyt. — —

Itkuni äänt' ei

kuullunna ken —

Ja hiljaisna uinui notkossa korven

Äänetön lampeni tuo.

(Onkiretkeltä tultua 1894).

Käki.

Käki kukkui, vaarat vaikui,

Yli salmen kukku kaikui

Muutoin hiljaa… laulurastas

Käelle toisinaan vaan vastas.

»Kuules käki, huoliskohan

Suudelmaa hän — montakohan?»

Alkoi käki kukahdella —

Herkes vasta — sadannella.

Paimenen laulu.

Päivä meni piiloon,

Päivä meni piiloon, —

Pilvi päivän vei.

Lintu lähti lentoon,

Lintu lähti lentoon, —

Huuhka linnun vei.

Maiju meni marjaan,

Karhu tuli karjaan, —

Kukas Maijun vei?

Aamu-laulu.

(Kesällä).

Nyt on aamu, kesä-aamu,

Taivas on niin sininen,

On kuin ilman immen haamu

Kulkis yli seutujen!

Nyt on aamu, kesä-aamu,

Järvi on niin hiljainen,

Järven tyyntä sotka soutaa,

Ranta on niin rauhainen!

Nyt on aamu, kesä-aamu,

Koivut kukkii kilvassaan,

Nurmen heinä tuoksuu, kasvaa

Aivan karskaa kasvaissaan —

Voi jos oisi mulla armas!

Tällainen kun aamu on:

Tuonne tyyntä soutaisimme

Lempiniemen lehtohon!

(Iisalmella 6/6 1896).

Elokuun illat.

Oi te illat elokuun,

Illat kuutamolla!

Taivas tumma hulmuaa,

Pilven päältä leimuaa

Salama niin kirkas!

Oi te illat elokuun,

Illat kuutamolla!

Korven honka hohisee,

Lauha tuuli tohisee,

Tuuli eteläinen!

Oi te illat elokuun,

Illat kuutamolla!

Sydän suree, kaipoaa — —

Hempeyttä halajaa

Silloin nuori rinta!

Kotoisesta kylästä.

On pilkkopimeä syksyinen ilta,

On tummennut metsän rinta ja maa,

Ja kaukaa etelän manterilta

Tuulonen tuntuva matkajaa.

Mut tuuli ei kylmä — vaan leyhkä ja lämmin,

Se kasvoja vienosti vilvoittaa,

Ja vereni juoksevat vikkelämmin,

Ja rintani voimoa uhkuaa.

Ma kylystä käyn, — näät notkossa tuolla

On kotoisen korven mun saunani tuo,

Ja vieressä aivan, vaan metsän puolla

On hersyvät hetteet… ja soiluva suo.

Oi ihana ilta mun kotoni mailla! —

Kun kylystä puhtaana astelen pois:

On niin kuni mitään en oisi nyt vailla,

On niin kuni sielukin puhtoinen ois!

(Suomussalmella 8/10 1896).

Sylityksin.

Istuin vuoren kaltahalla,

Tuuli puissa tuiveroi,

Istuin vielä illan tullen

Kun jo syksyn myrsky soi.

Silloin horjui kaksi honkaa,

Kytisten ne lohkas maan —

Mutta vastakkain ne kaatui,

Jäivät kiinni oksistaan. —

Oi te hongat juurta vailla,

Hongat kaljun kallion!

Sylityksin teidän siinä

Leuto lahoa nyt on!

Huu! pani tuuli.

(Syksyinen sävel).

Huu! pani tuuli,

Kun nurkassa vinkui,

Kun räystäässä riekkui

Ja harjalla sinkui,

Kun kaivon vintturi nousi ja laski

Ja sanko sen kieppui ja heilui ja soi.

Ja huu! pani tuuli,

Kun vettä se vihmoi,

Ja kattohon räiski,

Ja seinihin tihmoi,

Kun ullakon aukossa vonkui ja soitti,

Ja ikkunan ruutuihin pieksi ja löi.

Ja huu! pani tuuli,

Kun portaille kuljin

Ja jälkeeni naukuvan

Pää-oven suljin,

Ja katselin yöttären huntua mustaa,

Mi taivaalta lopunkin hohtoa vei.

(S:salmella 6/9 96).

Syksy on!

Syksy on, syksy on!

Huokaa tuuli kuusiston;

Haikeasti ulvoo myrsky,

Ärjyin huutaa rannan hyrsky.

Syksy on, syksy on!

Laulaa pääsky kartanon;

Pois se lentää etelähän,

Ei jää Pohjaan pimeähän.

Syksy on, syksy on!

Sykkää sydän levoton;

Riutunut on kesän laiho, —

Mieltäni mun kalvaa kaiho.

Oi kuin pimeää!

Oi kuin pimeää!

Oi kuin himeää!

Voi kuin suruisaa ja haikeaa!

Tuuli ulvahtaa,

Lehdet putoaa

Maahan nuutuin — noin!

Kolkko yö on — voi!

Sade hurja soi,

Ruutuun ilkeästi lyö.

Katot komajaa,

Rännit romajaa,

Vettä valaa vain!

Ilman raskaus,

Luonnon huokaus

Sydämmeeni tarttuvi…

Murhe valtaa mun,

Aivan tukahdun…

Sielun huntuu yö…

Minun ilmani.

Kun laulaa aalto vaahtopää,

Ja tuuli purtta lennättää,

Niin että laidan kallistaa —

Niin se se mun on sää!

Kun kuohu pieksää rantoja,

Ja myrsky kiskoo kantoja,

Ja taivas tulta räiskyttää

Niin se mun ilmoja!

Myrskylaulu.

Synkkä on nyt syksyn yöhyt,

Rannan aallot loiskuttaa,

Pilven vöissä huljuu taivas,

Sysimusta onpi maa!

Korven kylmän naavapuissa

Hornan äänin hohajaa,

Taivaanvuohen siivensuihke

Kamalasti sohajaa…

Minä seison kalliolla,

Luonnon ääntä kuunnellen —

On kuin myrskyt maailmankin

Pauhais takaa aaltojen!

Lunta ja routaa.

Kylmä, kylmä nyt on ilma,

Kuuhut hiipi pilven taa,

Illan viiman vilu henki

Laulunkaijun kuolettaa.

Halki harvan honkametsän

Jalan kolke kumahtaa….

Niinkuin haudan kylmään komoon

Multa putoo, — humahtaa!

Ei nyt sula enää routa,

Eikä kuulla paljas maa,

Hiljaa, hiljaa näät jo lunta, —

Kylmää lunta tuiskuaa.

Kuole kalvaan talven virsi!

Minussakin routa on —

Surun sulamaton kirsi,

Kova, tyly, tunnoton…

(1896). 4

Honkalon sointi.

[Honkalon soinniksi sanotaan ääntä, jonka kaksi toisiinsa takertunutta honkaa saapi aikaan tuulisella säällä]

Jysmälammin laitehella

Kankaan kummulla honkalo soi —

Honganpa sälöhön lennähti tikka,

Nokkansa takomaan toi.

Voi, sua kirjosiipi tikka,

Etkö nyt hiljaa olla sa voi?

Jotta ma kuulisin kummulla kuinka

Honkalon huokaus soi!

Pulkka-laulu.

Tiuvut pienet helkkykää!

Taivaan tähdet välkkykää!

Juokse peura joutuisaan! —

Kuutar soittaa kanneltaan.

Kuutar soittaa, kannel kaikaa,

Ilmassa on lemmen taikaa,

Aavan taivon vempelillä

Talvettaret uinajaa!

Aili kullan kanssa me

Kotihin nyt riennämme,

Juokse peura joutuisaan!

Soikaa tiuvut, soikaa vaan!

Pakkaskuutama.

Kuutama on

Kirkas ja sees,

Tähtiä myös

Täynnä on yö —

Ja yksin mä metsässä kuljen.

Henkäyst' ei

Tuulosen käy,

Äänetön on

Uinuva maa —

Ja väliin vain pakkanen paukkuu.

(Suomussalmella 8/1 1895).

Rekilaulu.

(Sopii säveleen: Järven rannalla ruohistossa se souteli sorsan poika).

Tuossa se ennen Jaakon päivää

Käki lensi honkaan :,:

Kukahan se tämän kylän tyttäristä

Minusta huoliva onkaan!

Aisa se katkesi ajellessa

Marrasvaaran taloon :,:

Tuonne se minäkin saunan laitan

Suomeni siniseen saloon!

Kuu on kirkas ja kimmeltääpi

Valkopilvien takaa :,:

Vielä se tämäkin siivo poika

Kultansa rinnalla makaa!

Lapsuudelleen laulava.

(Sävel kansanlaulusta: Ah voi kuinka kauheasti suru.)

Milloin, milloin levon löytää minun synkkä sydämmein,

Milloin surunsäveleistä lakkaa minun kantelein?

Saanko koskaan immen syliin pääni surren kallistaa —

Saanko koskaan suoraan hälle sieluni mun paljastaa?

Voi se lapsuuteni aika kotilahden rannalla, —

Taloja kun rakensimme Annin kanssa sannalla!

Kaunis piti talon olla — kauniimpi kuin kuninkaan,

Rikkahampi aartehista kuin on linnat ruhtinaan.

Voi kuin armas näin ol' olla kahden rantamalla vaan,

Kun nuo järven aallot lauloi illan tuutulauluaan!

Kuinka taivas pehmoisissa piivilöissä karkeloi,

Kuinka hento ilman henki rannan kaislikossa soi!

Vielä muistan kuinka siellä vaatteet yhteen heitettiin,

Aallon syliin ilakoiden povet pienet peitettiin.

Kuinka silloin Annin silmät loisti lailla tähtien,

Kun hän hajahapsin siinä istui hiekall' leikkien!

Niin, se oli onnen aika, aika auvon autuain,

Aika liedon lapsuuden ja puhtahinten unelmain —

Vaan o poissa nyt ne päivät, enkä niitä enää saa,

Pienen Annin ryösti myöskin aikaa sitten kirkkomaa!

Itkevälle kalliolle.

Kallio uljas! Miksikä itket?

Miksikä kyynelet rinnoillas' ain?

Suuri kun oot sä — ja aarteita kätket,

Niin miksi raukkana itketkin vain?

Itkenetköön sinä muotosi vuoksi —

Autio, paljas ja kalju kun oot,

Taikka sun kyyneles siksikö juoksi

Kun sinä mykkä ja kieletön oot?

Vaiko sä itkenet maailman tähden,

Sullen mi häijy ja ankara on —

Maailman, jolla sun kätköihis nähden

Mieli on kannas ja tunteheton!

Miksikä itkenet, en minä tiedä!

Tokko sä itse ees tietänet sen? —

Useinhan minutkin itkuun on viedä,

Vaikka sen syytä voi tietää ma en!

(1895).

Meri-idylli.

Ui aatelkaahan te veljyet merta!

Merta te aatelkaattehan vaan:

Kun siellä me hengessä mahtavan aavan

Aaltojen leikkejä katsellaan!

Kun vihreenä syöksyvi vihainen laine

Ja louhikon kylkehen murskautuu,

Ja vaahtoa ilmahan räiskyy ja roiskuu

Ja paateron pinnalle paiskautuu!

Niin aatelkaapa te veljyet tuota:

Niin — merta te aatelkaattehan vaan!

Ja siellä me istumme kallion alla

Ja — Vellamon neitoja kaulaillaan!

Ja vielä te veljyet aatelkaatte,

Kuinka me purressa seilaellaan:

Pullevin purjein… ja Ahtolan immet…

Ja kantelon kieliä soitellaan!

(Helsingissä 12/4 1896, Ahvenanmaalle aikoessa).

KUVAILEVAISIA

Kaupunkiin lähtö.

(Kuvaus ylimaasta).

»Oi kuule kulta-Anni,

Tuo joutuin konttini!

Ja sinä pikku Matti,

Käy juokse tuoppini!»

»Ja hyvästi nyt vaari,

Ja väki kaikki, muu!

Eläkää tervehinä,

Jos vaikk'en jälleen tuu!»

»Ja hyvästi myös pirtti,

Sa reikä-ruutuinen! —

Kai kaupungista uudet

Ma ehjät ostanen!»

Näin haasti Harjun-Antti

Hän nosti sauvontaan,

Ja verkallensa venhe

Ulkousi rannastaan.

Ja lähti tervavenhe

Nyt vettä liukumaan,

Ja Anni keulass' soutaa,

Mut Antti huopaa vaan…

On hiljaa kaikkialla,

Niin tyyntä, tyyntä on,

Ja airot vainen pienen

Ne luovat aallokon…

Ei kuulu kuikan ääntä,

Ei tiiran tirrantaa,

Vain pieni rantaraukka

Kivellään kaikertaa.

»Oi kuinka kumma ilta!»

Tuo Anni huudahtaa —

»Kas taivaan sinisilta

Kuin järveen kuvastaa!»

»On niin, on niin, niin kyllä…»

Myös Antti hymähtää.

Ja käsi toinen huopaa,

Ja toinen viilettää.

Ja salmen kautta hiljaa

Se pursi puikkeloi,

Vaan kaukaa korven takaa

Käkösen kukku soi…

Näin tervavenhe vierii —

On Oulu matkan pää —

Ja Anni soutaa, soutaa,

Mut Antti viilettää.

Koskella.

(Kuvaus tervavenheellä-laskusta).

Jo nieli venhon vinha vuo,

Jo soljui puinen pursi,

Ja kuohu-aallot hurjat nuo

Sen keula alleen mursi!

Ja ympärillä pauhas, soi,

Ja pärskyi, räiskyi, roiskui,

Ja venhe ruski, viehkuroi.

Ja aallon vaahto loiskui!

Mut vantterana laskumies

Se seisoi paikallansa,

Ja louhet väistätellä ties

Hän kaikki melallansa.

Ja venhe syöksi allepäin, —

Jäi taakse kosken pauhu,

Ja katsannosta kunkin näin

Nyt poistui pyhä kauhu…

Näin pursi painui hiljalleen

Sen virran vaaluvoita,

Ja kivet kirhoi ivoineen,

Ja kuulti limakoita…

Vastatuulessa Oulunjärvellä.

Pyinä vinkuu vihtavaulut,

Laanneet ovat lempilaulut —

Poijat, poijat, soutakaa!

Nyt on työ jo ankaraa.

Repäistä nyt kyllä saatte —

Kov' on tuuli, soutakaatte!

Tervatytöt soutakaa!

Ponnistella koettakaa!

Anna aallon ärjähellä,

Anna venhon värjähellä,

Anna tuulen vinkua,

Räpehien sinkun!

Souti ennen Pohjan poijat,

Souti niinkuin hiiden noijat,

Siispä poijat soutakaa!

Airot syvään painakaa!

Syntymästä hautaan saakka

Raskas onpi elon taakka, —

Soutakaa te poijat vaan!

Pankoon taivas tuuliaan!

Vaan ei auta huokaukset,

Eikä vaivan valitukset —

Tytöt, tytöt soutakaa!

Väsyä ei kukaan saa!

Tervatytön laulu.

Katso näitä käsiä ja katso tätä pintaa!

Kyllä tällä tytöllä on hevon lailla rintaa!

Täll' on kädet kipakat kuin Kiehimäen kosket,

Punasemmat puolukkata ovat nämä posket.

Sievän tytön, soman tytön tästä olet saava,

Sitten kun on soudettuna tämä sitkas aava.

Älä luule tervapoika että sua lemmin,

Vaikka mulla posket kyllä paistaa tulisemmin.

Pysy, pysy ulompana, — kaikki tässä sepää —

Yksinänsä tämä tyttö teljollansa lepää.

Katso miten tämä tyttö soutelee ja laulaa,

Katseleepi rannikoita, joita aallot kaulaa!

Kuule kuinka ihanaa on tämän tytön laulu,

— Laita sinä tervapoika uusi melan vaulu!

Kutti kutti, poika rukka, etpä jaksa soutaa,

Tytön täytyy avustaa ja kyllä tyttö joutaa. —

Rinnatuksin tämä tyttö kullan kanssa jaksaa, —

Airot vettä välkyttää ja vihtavaulut raksaa.

Souda souda, häijy kulta, souda rivakammin,

Jotta juoksis tervapursi paljon kivakammin.

Anna sinä tämän tytön iloita ja laulaa,

Äläkä sä lähentele tämän tytön kaulaa. —

Vuotahan sa Vaaran Risto! kunhan pääsen Ouluun,

Uuden kullan otankin ja viivyn ensi jouluun.

Tämä tyttö kyllä tiesi haastatella heilaa —

Oulunjärven aallokoissa kultilleen se seilaa.

Myötätuulessa Oulunjärvellä.

Purje päälle nostakaa! — ja pankaa jalka suoraan!

Minä itse viiletän ja tartun purjenuoraan.

Anna Annin teljollansa levähtää ja maata!

Tämä tuuli ei nyt taida hetikohta laata.

Tämä tuuli veteleepi Vaalan virran niskaan,

Käyhän Risto melahan, niin minä vettä viskaan!

Levätkätte lempijoukko, levätä nyt joutaa,

Rikeneen se riipasee, kun tuuli purtta soutaa.

Kelpaa pojan kellitellä, kun on myötätuuli,

Vastassansa tutun tytön hymyilevä huuli!

Kerjäläispojan laulu.

Minä olen mieron lapsi,

Mailman hylky, heitto.

Ruokani on ruumenleipä

Sekä koiran keitto.

Talosta mä taloon kuljen,

Kukaan ei mua tunne —

Sama mulle, minne kuljen

— Kunhan jonnekunne!

Milloin kuolen, onnen heitto,

Senpä Herra tiesi,

Kinos mullen onpi — peitto,

Tähdet — kotiliesi.

Rannalta löytynyt airo.

Kerran syksyn myrsky-yönä

Seisoin järven rannalla,

Katselin kuinka hurjat aallot

Huppelehtivat sannalla.

Mieleni kävi niin mustaksi mulla,

Ja silmäni harreili huolissaan:

»Onkohan tuolla, onkohan tuolla

Ketä nyt kulussa purressaan?»

Myrsky se laineita myllerti vainen,

Ja tuuli se kuusissa kolkosti soi,

Ja kaamea yö minun korviini tuolta

Ikäänkuin ääniä hirveitä toi…

Aamulla sitten kun vaalasti päivä

Ja rantahan astelin katselemaan:

Airon ma löysin — ja palasen purtta —

Ja aallot ne airoa liekutti vaan.

(Suomussalmella syksyllä 1896).

LEMMENLAULUJA

Nuorra.

(Sävel piiritanssilaulusta: Tuopa tyttö nätti on…)

Miks'ei saisi rakastaa, kun nuori onpi vallan?

Eikä posken punaa ole viima vienyt hallan!

Kuolettaakko, sammuttaakko tunnon tulta koittais?

Haa, se olis' haikeaa ja vähän sillä voittais!

Nuorra tahdon lempiä ja nuorra armastella, —

Vanhana ma vasta tahdon tuota ajatella!

(1894).

Tellervo-lauluja.

1.

Kuutamalla, lumoovalla,

Kera Tellervon jos sais

Liepehellä lehdon olla

Öisen tuulen puhaltaiss'! —

Elokuussa, hempeässä

Kuiskehiaan kuunnella,

Pohjan sinitaivaan alla

Omanansa suudella!

(1894).

2.

Ennen aina metsissäni,

Lauloin puille puhellen,

Muusta lemmestä kuin tästä

Silloin tuskin tietäen.

Nyt on toisin: korven hongat

Ei mua enää laulata —

Vasta sitten laulu luistais'

Kun sais kultaa kaulata!

(1894).

3.

Voi impeäin!

Voi impeäin! Hän hymyilee,

Ja kylmä silti on —

Ja tunteitansa laulelee,

Ja silt' on tunteeton!

Voi impeäin! Hän haaveksii,

Ja silti vakaa on —

Ja onnestansa uneksii,

Ja silt' on onneton!

Voi impeäin! Hän rakastaa —

Sen silti salaa vaan,

Ja lemmenjuomaa halajaa,

Mut kärsii janoaan…

(1894).

4.

Älä teeskele!

Voi impeni, kai jo sa ymmärrät

Mikä onneni ongelma on?

Ja sä sieluni kaihon jo kai käsität?

Miks teeskelet »tunteheton»?

Sinä tiedät — sen vannon, — silmistä sun

Niin paljonhan arvata voi! —

Sinä vain, sinä vain olet armaani mun,

Jonka sallimus minulle soi.

Niin, impeni, koska sä ymmärrät

Mikä mietteeni onnesta on,

Sekä sieluni kaihot jo kaikk' käsität:

Älä teeskele »tunteheton»!

(1895).

5.

Ruusu se kuihtuvi kastelematta —

Impynen poikansa suutelematta!

Siksi se poika on ilkeä noita, £

Joka ei tyttöä suudella koita!

(1894).

6.

Uinu mun armaani, uinu!

Yökin jo tullunna on,

Taisto on päättynyt päivän,

Ihmisen tuo levoton

Metsäkin huokaa: uinu!

Impeni, käy lepohon!

Taivahan enkeli vieno

Sielusi suojelkohon,

Yön hämäriin älä katso:

Peikkoja täysi se on!

Vasta kun nousevi rusko —

Silmäsi auvetkohon!

(1894).

7.

Niin surullisna, vakaana oot impi!

Miks hymy leikikkään ei huulillas?

Ja katsekkin noin outo, kumma,

Ja murheenmerkit poskillais?…

Mintähden kaikki tuo? — Oi lausuhan!

Jos lausut: vuoksein mun, — ma riemastun

Ja hymysuin sun tempaan syliin —

Ja kuolkoot silloin surut sun!

8.

En paljon pyydä.

Sun sielukas silmäsi, impeni, oi,

Mun mielestäin, luuletko, haipua voi!

Ja vaaleat kutris — ja huulesi nuo —

Ne iäti muotosi muistohon tuo!

Ja vaikka sä hylkien kaihtelet mun —

Ma ainian sittenkin aattelen sua:

Ma suutelen sua kuni aamua yö

Hellivi, hetki kun huomenen lyö.

En paljoa pyydä — syäntäsi vaan!

Sen vainen kun valtaani, neito! ma saan,

Niin taltuvi tuska ja kaihoni tuo,

Ja toivokin siipensä lentohon luo…

(1894).

9.

Levollen käy aurinko:

Liekkö hänkin mennyt jo?

Vaiko istuu ikkunassa,

Haavehessa ihanassa?

Sammuu rusko, nyt on yö:

Kuinkahan sen sydän lyö?

Lepääköön hän rauhallissa

Vaiko lemmen unelmissa?

Päivä nousee: aamu on!

Armas myöskin nouskohon!

Häivy, häivy — haihdu, haihdu!

Haave tosielohon vaihdu!

10.

Tyhjä mailma.

Kun armas lähti pois

Oli niinkuin enää vois

Ei muita impysiä nähdäkkään.

Kun armas lähti pois —

Niin tuntui kuni ois

Tää mailma tyhjäks' saanut tykkänään

11.

Ja nyt hän on poissa, niin poissapa vaan —

On päivä jo mennynnä siitä…

Ja en minä saanut ees suukkoakaan,

Vaikk' aina ma haaveilin niitä!

12.

Mun on ikävä.

Mun on ikävä, tyttö kulta!

Mailma mulle on suruinen,

Kukkia, jotka mä sitten sain sulta,

Tuskamielin vain katselen.

Mun on ikävä, neito annas!

Itkuhun mieleni rauveta on…

Mut mitä auttaisi kyynele karmas?

Itkuni myös olis lohtumaton!

13.

Oipa jos kohtalo konsaan ei oisi

Silmäini eteen tuonutkaan sua!

Niin ei mun kantelo surren näin soisi —

Etkä myös konsaan sä muistaisi mua!

14.

Ja minäkin lähden täältä pois,

Ja tokkohan koskaan palaan — —

Kentiespä maailma tappaa vois,

Mitä nyt minä sielussa salaan!

15.

Sinne jäit —!

Sinne jäit, mun impyeni,

Sinne kauvas Pohjolaan

Minä maailmalle läksin

Elon merta laskemaan.

Sinne jäit —!

Sinne jäit, mun tyttöseni,

Sinne luontoon puhtoiseen —

Minä maailmalla täällä

Nään vaan luonnon vuoksiveen.

Sinne jäit —!

Sinne jäit, mun lemmittyni,

Sinne maitten, vetten taa —

Mulle maailmalla täällä

Aina muistos kangastaa.

Sinne jäit —!

(15/9 1895).

Entinen laulu.

Älli pieni, Allisein,

Kultalintu, käpysein,

Istu minun polvellain,

Minä soitan kanneltain!

Alli pieni, Allisein,

Raitis on mun sydämmein,

Viatoin on kumpikin:

Allisein ja — minäkin.

Kaihtimien leijuessa.

1.

Illan hellä, vilvas henki

Kaihtimia leijuttaa,

Pienen kanteloni ääni

Kaupungille kaikkoaa…

Kuulen kuinka vastapäätä

Ikkuna myös avataan,

Ja kun sinne silmän nostan

Aili on se tosiaan!

Aili on se, Aili on se!

Joka sieltä kuuntelee;

Kevätillan vieno tuuli

Hiuksiansa hivelee…

Voi kuin oon ma onnellinen

Että Aili kuulee sen,

Jota kauvan niin mä kaihoin

Äänen minun kantelen!

Nyt hän kuulee, nyt hän kuule

Kuinka soipi sävel sen!

Piiloss' olevansa luulee —

Katvehessa kaihtimen!

Soios soitto neidolleni,

Immelleni ikkunaan,

Viesti vieös, kuinka täällä

Syttyi liekki leimumaan!

Viesti vieös, kuinka täällä

Ihaillaan ja itketään,

Kuinka täällä, uhkuu, hehkuu

Sammuu, syttyy yhtenään!

Voi kuin oon nyt onnellinen

Että Aili kuullut on

Jota kauvan niin ma kaihoin:

Äänen minun kantelon!

(Eräässä pikkukaupungissa, 1896).

2.

Åili, Aili, sä kaunis keiju,

Miks et sä luokseni uskalla?

Sa etkö tietäne, pikku leiju,

Kuin vuotan, varron sua tuskalla!

Aili, Aili, sä Luojan kukka,

Etkö huolikkaan minusta?

Ja minä huima ja minä rukka —

Kun yötkin unta nään sinusta!

3.

Kannel mulla on,

Muuta mull' ei oo,

Kannel rauhaton,

Kannel onneton.

Neito kulta, oi!

Kuule sävel vain; —

Kuinka se nyt soi,

Soi ja vaikeroi!

Kannel mulla on,

Muuta mull' ei oo,

Etkö kanneltain

Huoli armahain?

Kansanlaulu.

Kuutamahan kulkemahan aijon nyt mä mennä,

Aate, aate ailehtiva kullan luo nyt lennä!

Kuutamalla kullan ääni hopeaisna helkkää,

Kuuset kullan vipaloissa kimmeltää ja välkkää!

Kuutamalla nuoren poijan ääni kauvas kaikaa,

Kaiku vuorten onkaloista rimajaa ja raikaa.

Tule kulta kunnahalle, pane käsi kaulaan,

Jouduit kyllä, jouduit kyllä, tämän pojan paulaan!

Katso taivon tähtiä ja katso tuota kuuta!

Laula mulle lempesi ja anna mulle suuta!

Kuule taivon tähtitarha, kuule tätä valaa:

Ikuisesti tämä liekki leimuaa ja palaa!

Eikä sammu, eikä sammu — ennen sammui tähti,

Kuin tää poika, kuin tää poika kullan luota lähti!

Nuorten mieli.

Valkoperho hämärissä

Kesä-yönä kiitelee —

Nuorten mieli, sanos missä

Silloin lentää, liitelee?

Ai, se lentää neitosissa,

Impysissä ilkamoi,

Kassapäissä kaunosissa

Unelmoiden ailakoi!

(Ihanana kesäyönä 1895).

Sinä olet paras!

Sinä olet paras,

Sinä olet paras,

Sinä vain mua ymmärrät!

Ja vaikka maailma nurin menköön,

Ja taivas kahtia haletkoon —

Minä hengessä sua hemmin,

Minä hengessä omas oon!

Sinä olet paras,

Sinä olet paras,

Sinä vain mua ymmärrät!

(1897).

Haave.

»Nähdä Neapoli ja…»

1.

Jos nähdä Naapolia sais

Laineilla hukkuvilla!

Ja tumma tyttö uinajais

Haaveillen parmahilla!

Niin mandoliini siellä sois,

Ja kuutar kuunteleisi…

Ja häipyiss' soiton äänten pois

Gondooli keinuileisi!

Kun tuuli sitten uinahtais:

Meit' tähdet tuudittaisi —

Ja silmä silmän kohtajais

Ja sielu sielun saisi!

2.

Vaan jos sais nähdä Naapolin

Sen laago-lainehilta,

Kun valkopulmu puhtahin

Kuiskaisi soutimilta:

Niin kuinka siellä soinnahtais

Tää kaunis suomenkieli!

Ja kuinka kannel kajahtais

Ja heltyis hellä mieli!

Oi, silloin loistoss' ihalan

Etelän taivon — tuolla:

Sylissä tyttö Pohjolan

Ois haluni mun kuolla!

V.

KEVEÄMPÄÄ JA RASKAAMPAA

Markkinahoijakka.

Mun mielestäin tämä maailma on

Kuin markkinahoijakka vaan:

Jossa kaikkien täytymys pyöriä on

Menis kuinkakin joutuisaan!

Ja se hoijakka pyörivi, pyörivi vaan,

Ikipäivinä seisahda ei,

Mikä istuvi pystynä leijonallaan,

Mikä aasilla huutaen: »hei!»

Mut se, joka vauhtia liiaksuu

Ja ei huimausta kestää voi,

Hän kesken kyytiä pois hypätköön! —

Ja hoijakan kello se soi.

Ne ihanat illat, ne kuutamo-yöt.

Ulin aikaa jo päättänyt etten ma enää

Kynähän tartu ja lauluja tee,

Koska ei kenkään mun laulustain vartu,

Ja koska ei konsaan ne mieliksi mee.

Mut päätös ol' löyhä: kun tulivat taasen

Ne ihanat illat ja kuutamo-yöt —

Niin rikki jo remahti päätöksen sillat

Ja kynähän tartuin — ja tässä ne työt!

Renkinä olleen laulu.

Anna ja Helka on piikoina talossa.

Talo on kaukana synkässä salossa.

Anna on jykevä ja kookas kuin raita,

Helka on hento ja soleva ja kaita.

Annalla tukka se riepuna riehui,

Helkalla hivukset ne vapahina liehui.

Annalla posket ne pinopuina paistoi,

Miekkoinen Helkan ken huulia maistoi!

Anna se tiuskaten hurjasti huutaa,

Helkapa laulaen heilutti luutaa.

Monesti mä tappelin ison Annan kanssa,

Helka se mua oli ain varullansa.

Voi miksi pitikin mun Helkani heittää,

Ikävääni vaikea onpi nyt peittää!

(1896).

Muistelma.

Ensi kerran hänet näin,

Luona koulun kelkka-mäen:

Päässä oli punalakki,

Yllä sinitumma takki.

»Pyydä häntä kelkkaan vaan

Hän on hauska tosiaan!»

Minä menin, kumartelin

Pyysin mäkeen, ujostelin…

Ensi lasku kävi näin:

Kelkka kaatui nurinpäin —

Tyttö lensi hangen päälle,

Minä vierin radan jäälle…

Anteeksiko pyysin? — En!

Seisoin kelkkaa katsellen —

Tuumin tuota: »katsos vainen

Kuinka kaatui peijakainen!» —

Useasti kuiten me

Yksin tuumin laskimme,

Mallaks' opin hänet sitten

Parvest' toisten impysitten.

Puhumista olla tais

Hälle, häntä laskettaiss' —

Oli tämä: »kaunis ilma…

Hyvin hyvä, kaunis ilma!»

Malla myönsi ihan sen,

Lausui saman totuuden:

»Nyt on hyvin kaunis ilma!»

Lisäs: »— eilen oli kylmä!…»

Tämä oli »hakkaus»: —

Koulupojan rakkaus,

Muuta haastaa voinut emme,

Vaikka sykki sydämmemme.

Mutta kuiten muistossain

Tämä aika hausk' on ain —

Oi jos vieläi kuutamassa

Mallan kanss' ois laskemassa!

(18/2 1897).

Leila.

Semmoinen tyttö on näänmä se Leila

Että on kaikkien poikien heila,

Kuka vain tahtoo: suukonkin saa,

Niin että soipi ja paukahtaa!

Sanoppas Leilalle itselle tätä,

Heti on hennolla huoli ja hätä:

Itkuhun punaisna pulpahtaa

Ja rukoillen lausuu: »voi unhoittakaa!»

Kyllä sun ymmärrän, lempeä Leila,

Miksi noin oot sinä kaikkien heila:

— Sä oot liiaksi hellä ja hyvä…

Ja siks' ei lempesi olla voi syvä!

Lampaita ajamassa.

Junnu ja Janne ja Jaska renki,

Lisäksi suutari Mustonenki

(Joka oli talossa suutarin työssä

Ja valmisti saappaat päivässä ja yössä) —

Juoksivat, juoksivat lampaita ajaan

Häätivät lampahat metsikön rajaan.

Junnulla käess' oli torrakko suuri,

Jannella kuivunut katajan juuri;

Suutari kerkesi naskalins' ottaa,

Siunasi juostessa naapurin Lottaa,

Huu! huusi Junnu ja haa! huusi Janne

Ja jaa! sano Jaska, jonk' käess' oli vanne,

Mut suutari Mustonen huusi: hih hei!

Ja Lotankin väkisin kynivästä vei.

Ja kun oli tullehet takaisin sieltä,

Niin kelpasi kuunnella suutarin kieltä,

Hän sano': »hjaa, hojaa ja jaa —

On ihmisen elämä kirjavaa!»

(1896).

Sointuja rakastavan runo.

Mikä on rakkaus?

Ja mikä on hakkaus?

Ja mikä on leimuvan lempemme lakkaus?

Rakkaus on kuin — tulikuuma rauta!

Hakkaus taas kuin — hyppylauta!

Ja lakkaus, vihdoin, kuin — harmaja hauta!

Meitä, oi taivas, siis lempimäst' auta —

Rakastaja on kuni nuoleva nauta!

No saapa nähdä ja saapa kuulla!

Hän on niin nuori, hän on niin hieno,

Hän on niin viisas ja etevä;

Ja ideaalinsa — on niin vieno:

Se lentää taivasta ylemmä!

Niin paljon suurta, niin paljon uutta

Ne luulee nuoressa piilevän:

Se mies se maailman vielä muuttaa

Ja kummaa aikaan on saava hän!

No saapa nähdä ja saapa kuulla,

Mi miehest' tullevi tosiaan!

Ei mielestäin ole tarvis luulla

Ett' tietä raivais hän — rahoillaan.

Lessing'iin vetooja.

Se varmaan totta on

Ma ett' oon hölmö mies,

Ja myöskin tuhma mies,

— Miks'ei? — no olkohon!

Vaan kun sa lausut niin

Sen vasten naamaa mun —

Ma suutun sinuhun.

Ja noihin moitoksiin!

Se näät on tässä tuo

Kuin lausuu Lessing sen,

Siis hältä lainaten,

Ma pyydän — silmäs luo:

»Sobald der Mensch sich kennt,

Sieht er, er sei ein Narr,

Und gleichwohl zürnt der Narr,

Wenn man ihn also nennt.

Sobald der Mensch sich kennt,

Sieht er, er sei nicht klug;

Doch ist's ihm lieb genug,

Wenn man ihn weise nennt.»

Hänen vakaumuksensa.

»Runottareni on kuollut!» lausuin hälle —

Nuorelle runoilija-ystävälle:

»Intoni on mennyt, se oli kai heikko —

Paras mun laata siis lienevi, veikko?»

Runoilija ääneti mua tarkastaapi,

Ja katseellansa mua mittajaapi:

Viimein virkkavi: »mikä sun on tullu'? —

Nythän sä olet jo täysi hullu!…»

»Sanot: runous mukamas valhetta on!

Jos niin on, niin verraton valhe se on!

Mut totuutta jos toki runous lie,

Niin taivasta lähelle meidät se vie!»

(1896)

Lentävä lehti — vyöryvä vuori.

Kaks' syntyi mulle luontoa,

Kaks' annettihin voimaa;

Mutta riidellen ne vainen

Toinen toistaan soimaa:

Keveämpi toinen kuin lentävä lehti,

Tuuli jot' taivaalla kiidättelee —

Raskaampi toinen kuin vyöryvä vuori,

Kuljuissa hornan mi ryskähtelee.

Kahtalainen tuuli.

Syksyn tuuli riipii kukat,

Puita myrsky raatelee,

Puita myrsky ihmisrukat

Tunteen tuuli kaatelee.

Yhtä ja samaa!

»Samaa, yhtä samaa ne runot sisältää!»

Niin sanot. Varsin totta kai onkin kyllä tää

Näät samaa, yhtä samaa se onhan elontie

— Siis surun, riemun tuntoon vain runous vie!

Kumoonpurjehtivia.

Elämän meri on suunnaton suuri,

Tuulinen rannaton aava —

Kuka on elämän merellä voiton

Myrskyjen voimista saava?

Monella laiva on lastissa liian,

Ja aaltojen käydessä vaipuu,

Kun uponnut on se, niin jäljelle jää

Vain muisto sen laivan — ja kaipuu.

Monella laiva o tyhjäkin vallan,

Vaan mastossa purje on suuri —

Ja puuska kun tulee: se kumohon saa,

Ja suistuu kuin huipukas muuri.

Monella kyllä on laatuisa lasti

Ja laivassa loistava kuori,

Vaan laidatpa sisästä silkkua on

Ja laho ja kehno on ruori.

Sellainen laiva kun karihin lyöpi:

Se pielensä pirstaksi lentää —

Ja jospa se kuiten irtikin sais,

— Se vuotaen aalloilla entää.

Ja kellä on laivansa kunnossa aivan

Ja reilassa touvit ja ruori,

Vaan ohjaaja liiaksi vauhtia tahtoo

Kun onpi niin reima ja nuori.

(1896).

Mitä se ihmistä auttaisi!

Voi, voi sitä ihmistä kuitenkin,

Joka mainetta halaa ja onkii!

Niin että hän kirjoihin uppoutuu,

Ja paperin pölyjä tonkii!

Kuin viisas se viimein miehestä noin

Perin pengaten tullakkin mahtaa —

Niin onni sen rinnassa ruhjautuu,

Joka päätänsä alati ahtaa.

Sillä mitä se ihmistä auttaisi,

Jos kaiken hän maailman voittais?

Ja sielulle siitä vain vaurio sais,

Sekä ikuinen turmio koittais!

Mitä mä tuosta!

Mitä mä tuosta, jos lapsuus jo haihtuu,

Herkeehän hellekkin herttainen, pois,

Tummuuhan taivo, kun illaksi vaihtuu,

Mustuu kuin päivyttä koskaan ei tois!

Mitä mä tuosta, jos toivehet raukee, —

Hajoohan muuri, ja murtuuhan jää…

Ja vahvatkin valjaat ne aukee ja laukee

Ja pettää se jolloinkin viisaankin pää!

Mitä mä tuosta, jos kohta jo kuolen,

Vaiva vain vaihtuu ja muuttuvi yö —

(Tuskinpa tuonela suuremman huolen

Tuopi kuin täällä on puuha ja työ).

(1894 & 97).

Rantasipi.

Laula, laula rantaraukka,

Rantaraukka, kielikeito,

Kaiskun niemen kainaloss

Auhdon rannikon kivellä!

Sinä pieni rantaraukka,

Kaiskun niemyen kivellä!

Sinut synnytti emosi

Aavan rannikon rajalle.

Eikä peljännyt emosi

Sinun luotansa lähöstä,

Sua siellä suosittaissa

Hellän hietikon sylissä.

Kunnes läksit sä kululle,

Lensit suurelle selälle,

Josta kokko sun kopasi,

Sua siipehen sipasi —.

Mikset kääntynyt kotihin?

Haavan sait — ja et palannut!

Oman rantas sä omistit,

Tuvan tummaisen tekasit

Tummaiselle rantaselle,

Nolon niemyen nenähän.

Siinä istut nyt kivellä,

Rannanraukuja ikävä,

Eessä vellova vetonen,

Päällä taivahut tasainen!

Siinä istut ja siherrät,

Kaihomielellä kajerrat,

Avaruutta aatkeloiden,

Siniselkiä surien.

Laula, laula rantaraukka,

Rantaraukka, kielikeito,

Kaiskun niemen kainalossa,

Auhdon rannikon kivellä!

Laaja sun on laulumanner,

Taaja sun on soittotanner,

Lentopaikkasi leveä!

Lentopaikkasi leveä,

Laululehtosi lavea —

Se on tämä maailmamme:

Maa — ja taivas — ja jumala.

Kaisku niemesi kapuinen —

Se on tämä Suomenmanner,

Pohjan aaltojen povella.

Niinpä laula rantaraukka,

Rantaraukka, kielikeito,

Kaiskun niemen kainalossa,

Auhdon rannikon kivellä!

Huuhkaja.

Huuda, huuda huuhkalintu,

Hornan haikea havukka,

Syksyn öisessä sylissä.

Hiiden hinkalon hämyssä!

Hurja on sun huuhuntasi

Korven kylmässä komossa,

Kajahuntasi kamala

Synkän onkalon orossa:

»Kaijotkatte te kajavat,

Haukat hentoiset haleat,

Pienet pääskyt ja tiaset,

Peipot, sirkut ja sisavat! —

Minun huiman huuhuntaani

Minun kynteni kähyjä!

Mun on mieleni matala,

Musta, raskas ja katala,

Mun on silmäni sytevä

Syövereitäkin syvempi

Vaan mun huutoni himeä,

Se on kaikista kamalin!»

Huuda, huuda huuhkalintu,

Hornan haikea havukka,

Syksyn öisessä sylissä,

Hiiden hinkalon hämyssä!

Jörgensehin »Elämänvalheen ja Elämäntotuuden» luettuani.

Tuo Golgatan tiekö ja risti sen tuo

On tiesi nyt sun koruton?

Ja tuhlaripoikako isänsä luo

Myös sinussakin vaeltanut on?

Sinä Salomon laillahan saarnoat nyt:

»On viisaus turhuutta vaan!

Ja se ihminen kauvas on eksynyt,

Joka luottavi maailmaan.»

En tiedä… en oo minä kääntynyt mies,

Olen hetkien uskoja vaan, —

Oi jospa ma myös sinun löytäisin ties

Sekä oppisin — altistumaan!

Kuolevaa kaikua.

Mun lauluni soi kuni kuoleva kaiku

Helmasta yön sekä nukkuvan maan —

Kun koipelien kolkkoon on eksynyt paimen,

Ja turhaan huuhuvi lampainaan.

Minä malkio oon tämä eksynyt paimen

Keskessä korven ja hunnussa yön;

Oli toimeni suojata kaunonen karja,

Oli kaita se turmilta kunniatyön!

Minä mieletön uinahdin kukkien helmaan,

Minä lankesin loveen — ja ilmoilta pois,

Minun untani huumasi hellivä huoku —

Oli niinkuin enkeli kuiskinut ois…

Kuin kauvan ma uinuin — en sitä muista,

Mut herätessäin oli talmainen yö,

Ja huuhkajan huuto soi kaukoa puista,

Ja synkk' oli taivahan tähdetön vyö.

Ja silloin mun sielustain singahti huuto,

Kuin pistetyn teuraan se pulpahti vaan:

»Oi minnekkä sai se mun kaunonen karjain,

Jota pantuna ma olin paimentamaan?»

Mun ääneni katkes, mun huutoni hukkui

— Oi en sitä koskaan mä takaisin saa!

Yhä tummemmaks' oli käynynnä yöhyt,

Ja usvassa sankassa sauhusi maa.

Soi lauluni mun kuni kuoleva kaiku

Helmasta elämän rotkon ja yön,

Ja haipuu kuin onkalon riutuva raiku

Ja unhohon tuomittu onpi mun työn!

(Helsingissä, helmikuulla 1897).

Areenalle heitetty.

(Lopputunnelma).

Voi houkkaa, mi annoin lauluni nää

Nyt kaikkien katseltavaksi!

Oman itseni näinhän mä heitettää

Soin maailman tallattavaksi!

Ja mitä se minua auttanut lie

Että noin minä sieluni raastin!

Jos kolkko on yö, jos synkkä on tie —

Niin mitä mä muille sit' haastin?…

Voi houkkaa, kun annoin lauluni nää

Pahan maailman parjattavaksi! —

Oman itseni näinhän mä heitettää

Soin leijonan murskattavaksi!

(Viimeistä korrehtuuria lukiessa).

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK SOUTAJAN LAULUJA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

I

II.

KUVAILEVAISIA

LEMMENLAULUJA

V.

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE